ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

26 лютого 2026 року   місто Чернівці справа №724/1911/24
провадження №22-ц/822/240/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н. К.
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.
за участю секретаря судових засідань Факас А.В.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Ковальчук Т.М.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
За життя ОСОБА_3 заповіту не склала.
Позивач вказує, що є спадкоємицею за законом першої черги на підставі ст.1266 ЦК України, за правом представлення, після смерті ОСОБА_3 , так як її батько – ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше за свою матір, та у встановлений законом строк вона звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини.
Окрім неї, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою померлої ОСОБА_3 , якій нотаріусом було роз`яснено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
23 червня 2024 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та недоведеністю родинних відносин зі спадкодавцем у зв`язку з виявленими розбіжностями у написанні анкетних даних спадкодавця в документах, які підтверджують родинні відносини.
Просила встановити факт, що вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є онукою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_3 , а саме: житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ «А-1», загальною площею 159,80 кв.м., житловою площею 63,70 кв.м.; прибудови літ «а»; підвалу літ «Пд»; мансарда літ «МС»; ганок літ «а-1»; ганок літ «а-2»; ганок літ «а-3»; огорожа №1; замощення 1; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - задоволено.
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с.Клішківці Хотинського району Чернівецької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , є бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки с.Малинці Хотинського району Чернівецької області.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно, а саме:
- житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ «А-1», загальною площею 159,80 кв.м., житловою площею 63,70 кв.м.; прибудови літ «а»; підвалу літ «Пд»; мансарда літ «МС»; ганок літ «а-1»; ганок літ «а-2»; ганок літ «а-3»; огорожа №1; замощення І.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5372 (п`ять тисяч триста сімдесят дві) гривні 60 копійок.
Повний текст рішення складено 26 листопада 2025 року.

Додатковим рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 січня 2026 року заяву представника позивача ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
Повний текст рішення складено 12 січня 2026 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду від 26 листопада 2025 року, ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Раєвський І.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на те, що судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого суд визнав обґрунтованим пред`явлення позову саме до відповідача, яка, на думку суду, є належним відповідачем у справі.
В апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим неправильно визнав відповідача такою, що спадщину прийняла, зокрема, не врахував принцип черговості спадкування, що визначений ст. 1258 ЦК України та неможливість отримання нею свідоцтва про право на спадщину, яку може отримати лише той спадкоємець, який спадщину прийняв ( ст. 1296 ЦК України).
Відповідач є спадкоємцем другої черги і взагалі не одержала права на спадщину через наявність спадкоємця першої черги, свідоцтво про право на спадщину їй видане не було.
Факт подання заяви про прийняття спадщини, сам по собі, не може свідчити про реальне її прийняття, адже за відсутності самого права на спадщину, спадщину прийняти неможливо.
Роблячи висновок про прийняття спадщини відповідачем, суд першої інстанції обґрунтовує це 1) волевиявленням сторони відповідача, тобто наявністю заяви про прийняття спадщини, та 2) відсутністю заяви відповідача про відмову у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_3 або про відкликання поданої заяви про прийняття спадщини, у строк передбачений ст.1270 ЦК України, при цьому суд не дослідив, чи повинна вона була подавати такі заяви взагалі, та чи було це можливим відповідно до норм матеріального права.
Законодавець розмежовує поняття «право на спадкування» (ст.ст.1216, 1223, 1258 ЦК України) та «право на спадщину» (ст.1268, 1269,1270 ЦК України).
Звертає увагу, що закон не визначає, з якого саме моменту спадкоємець вважається таким, що спадщину прийняв, а робити висновок про це на підставі ст.ст.1269 та 1272 ЦК України є помилковим.
Вважає, що подання заяви про прийняття спадщини – це не встановлений факт прийняття спадщини належним спадкоємцем, а лише заява, тобто письмове волевиявлення про намір спадкоємця прийняти спадщину. Подання такої заяви ще не означає, що така спадщина в подальшому буде ним дійсно прийнята, що такий спадкоємець дійсно отримає спадщину (тобто відбудеться перехід прав та обов`язків від спадкодавця до спадкоємця) в нотаріальному чи судовому порядку, оскільки саме на відповідні органи покладено обов`язок перевірити та дослідити, на підставі доказів, наявність підстав для закликання до спадкоємства, і відсутність таких підстав, як і умов для спадкування, є підставою для відмови спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Для належного правозастосування та правового висновку стосовно того, чи дійсно відповідач є спадкоємцем, який прийняв спадщину, необхідно встановити точний момент виникнення права на спадкування та права на спадщину у спадкоємця за законом другої черги, а для цього, в свою чергу, необхідно визначити, чи відбулося прийняття або неприйняття спадщини спадкоємцями за законом першої черги, коли саме це відбулося, і вже на підставі цього встановлювати момент, з якого у спадкоємця наступної, другої черги, виникло право на спадкування та спадщину.
Існує чітко визначений порядок реалізації спадкоємцями свого права спадкування та права на прийняття спадщини, а тому судом першої інстанції, при дослідженні питання щодо прийняття спадщини відповідачем, такий порядок мав бути досліджений, і мало бути встановлено, на підставі матеріалів справи, чи дійсно отримала відповідач право на спадкування та право на спадщину, а якщо так – то коли саме, з якої дати, чого судом першої інстанції зроблено не було.
Через наявність спадкоємця першої черги, на підставі ч. 1 ст. 1258 ЦК України відповідач не може отримати права прийняття спадщини, про що 23 квітня 2024 року Хотинською державною нотаріальною конторою відповідачу була видана довідка №274/02-14.
Також відповідачу ОСОБА_2 було відмовлено у позові про зміну черговості спадкування (постанова Чернівецького апеляційного суду по цивільній справі №724/1814/24 від 23 липня 2025 року). Дане рішення набрало законної сили та на даний час не скасоване (08 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 ).
Таким чином, з часу відкриття спадщини, відповідач отримала право на спадкування у другу чергу, але самого права на спадщину – не отримала, оскільки наявний спадкоємець першої черги.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові
Також, вказує, що в даній справі правовстановлюючі документи не були відсутніми (взагалі) чи втраченими. Позивач у позові, і суд, зазначають саме про відсутність у позивача оригіналів таких документів, однак матеріали справи не місять жодних доказів того, що позивач якимось чином намагалась отримати ці документи, і що дійсно на момент звернення з позовом до суду існували якісь перешкоди в їх отриманні. 
За отриманням оригіналів правовстановлюючих документів позивач не зверталась до відповідача, а вирішила пред`явити позов до суду. Такі дії вважає передчасними, а правові підстави для застосування ст. 392 ЦК України – відсутніми.
У спадковій справі, заведеній після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня письмова довідка нотаріуса щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, яка була б видана на ім`я спадкоємця ОСОБА_1 , а тому немає підстав вважати, що позивач з об`єктивних причин не має можливості виконати усі вимоги нотаріуса щодо надання правовстановлюючих документів на будинок, у зв`язку з чим суд мав відмовити у задоволенні позову.
Щодо самого переліку правовстановлюючих документів, то у рішенні суд першої інстанції посилається на свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02 вересня 2009 року, яке видано на підставі рішення виконавчого комітету Малинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області №7/1/09 від 27 січня 2009 року, ОСОБА_3 належав на праві власності житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається із: житлового будинку літ.А-1 площею 167,6 кв.м., житлова площа 72,0 кв.м, огорожа 1, замощення І, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Хотинського комунального районного бюро технічної інвентаризації за №21739384 від 02 лютого 2009 року (а.с.35-36).
Однак, дані документи не є правовстановлюючими, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 10 лютого 2009 року продала будинок, і цю угоду в подальшому оскаржувала у суді відповідач, як опікун недієздатної ОСОБА_3 .
За рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області по справі №2-76/12 від 18 червня 2012 року Договір купівлі-продажу житлового будинку номер АДРЕСА_2 , від 10 лютого 2009 року було визнано недійсним, про що було зазначено представником відповідача під час розгляду справи.
У позовній заяві позивач зазначив, що відповідач, будучи опікуном ОСОБА_3 у 2012 році оспорювала договір купівлі-продажу даного будинку (справа №2-76/12) і припускає, що саме відповідачці, після задоволення позовних вимог, приватний нотаріус Масловська І.Ю. повернула дані правовстановлюючі документи.
Також, в матеріалах спадкової справи міститься консультативний перелік документів для оформлення спадщини, виданий нотаріусом на ім`я відповідача, в якому у п. 3 вказано «правовстановлюючі документи на будинок (рішення суду 2012 р.)».
Отже, матеріали справи місять відомості про наявність рішення суду від 2012 року як правовстановлюючого документу на будинок, однак копія такого рішення в матеріалах справи відсутня.
Рішення суду є самостійною підставою для реєстрації права власності, і саме воно є належним правовстановлюючим документом, адже саме на підставі нього здійснювалась подальша державна реєстрація права власності спадкодавця ОСОБА_3 . 
Судом першої інстанції було визнано право власності позивача на спадковий будинок на підставі неналежних та недопустимих доказів – а саме документів, які не встановлюють право власності спадкоємця на будинок.
Через відсутність письмової довідки нотаріуса, виданої спадкоємцю позивачу щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, наявність в матеріалах справи відомостей про рішення суду 2012 року (про яке позивачу було відомо до пред`явлення позову та розгляду справи по суті), відсутність будь-яких відомостей щодо намагання позивача отримати необхідні нотаріусу правовстановлюючі документи, вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що він з об`єктивних причин не має можливості виконати усі вимоги нотаріуса, і належним способом захисту в даному випадку є оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат», а не пред`явлення позову до відповідача, і до такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі № 128/3465/21.
Судом не було надано правову оцінку тому факту, що пред`явлення позову про зміну черговості зупиняє вчинення нотаріальної дії.
Факт повідомлення нотаріуса про наявність спору щодо спадщини за обґрунтованою заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій і позовною заявою з відміткою суду про її одержання є достатньою і правомірною підставою для зупинення нотаріальної дії.
Отже, відповідно до матеріалів спадкової справи, в силу положень ст. 42 Закону України «Про нотаріат», пунктів 4.12, 4.13 Розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій (в редакції, що діяла на момент винесення Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2024), вчинення нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 взагалі зупинене, в силу закону, з 29 травня 2024 року до вирішення справи судом.
Натомість, нотаріус видав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, що стало підставою для подальшого звернення позивача із позовом до суду.
Вважає, що у даному випадку пред`явлення позову до відповідача є передчасним та безпідставним, і що належним способом захисту прав позивача є саме оскарження постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Також, існує розбіжність у місяці народження ОСОБА_4 – в актовому записі про народження та у свідоцтві про смерть, а тому така розбіжність не дозволяє прийняти такі докази як належні та достовірні. Однак суд першої інстанції на це увагу не звернув, та повністю врахував такі докази як достовірні.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Боднарюк В.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Вказав, що за заявою відповідачки ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом після смерті своєї сестри ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , державним нотаріусом було заведено відповідно спадкову справу.
В подальшому, а саме 22 вересня 2021 року позивач ОСОБА_6 також звернулася до Хотинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом першої черги, після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 , так як її рідний батько (син спадкодавиці) ОСОБА_4 помер раніше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак, 04 червня 2024 року постановою державного нотаріуса спадкоємцю першої черги ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 в зв`язку із відсутністю можливості встановлення родинних стосунків, а також відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок.
Звертаючись до суду із позовом щодо встановлення факту родинних відносин, позивачем було долучено довідку виконкому Клішковецької сільської ради №430 від 29.05.2024 року, у відповідності до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 являється однією та тією ж самою особою, а також матір`ю покійного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Окрім того, факт родинних відносин позивачки ОСОБА_1 із її покійною бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 також підтвердив у судовому засіданні свідок, що був попереджений відповідно про кримінальну відповідальність.
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3 .
При цьому, просить критично віднестися до посилань відповідача та її представника щодо нібито неналежних письмових доказів, через допущену описку в місяці народження покійного батька позивачки – ОСОБА_4 , адже в ході розгляду даної цивільної справи, а також у ході розгляду іншої цивільної справи, через яку зупинялося провадження, а саме цивільної справи № 724/1814/24 за позовом ОСОБА_2 щодо зміни черговості спадкування, в задоволенні якої було відмовлено, ні ОСОБА_2 , ні її представником не заперечувався факт родинних відносин ОСОБА_1 та її покійного батька ОСОБА_4 . 
Навпаки, розбіжності в написанні по батькові відповідачки « ОСОБА_7 » та її покійної сестри « ОСОБА_8 » ставить під сумнів їх родинні відносини, як рідних сестер.
Враховуючи, що факт законного володіння і розпорядження за життя ОСОБА_3 спірним житловим будинком знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, тому суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , яке складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Посилання відповідача про те, що вона не являється належним відповідачем по справі є надуманими, оскільки вона є спадкоємцем другої черги, яка не отримала право на спадкування через наявність спадкоємця першої черги, а отже не є такою, що прийняла спадщину, оскільки у відповідності до правових висновків Верховного Суду від 22 березня 2023 року в справі №554/356/21, від 06.10.2021 в справі №234/17030/18, від 14 грудня 2023 в справі № 199/1204/21, на які посилається представник відповідача, у справах за позовом спадкоємця, який прийняв спадщину, про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем, а також у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а лише у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач ОСОБА_2 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , а тому є належним відповідачем по даній справі, у зв`язку з чим підстави для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав на які посилається представник відповідача відсутні.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 05.04.2021 року виконавчим комітетом Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області (а.с.76).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.35-36).
З інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №65748248 від 27 липня 2021 року вбачається, що заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_3 , у вказаному реєстрі відсутній (а.с.75).
З матеріалів спадкової справи № 302/2021, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається, що 27 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.72 на звороті). 
22 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Хотинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 , батько якої (син спадкодавиці) ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.80-81).
Також, з матеріалів спадкової справи встановлено, що після заведення спадкової справи, позивач ОСОБА_1 04.06.2024 року звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , проте у видачі свідоцтва останній було відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та недоведеністю родинних відносин зі спадкодавцем у зв`язку з виявленими розбіжностями у написанні анкетних даних спадкодавця в документах, які підтверджують родинні відносини, а саме у свідоцтві про народження батька позивача ОСОБА_4 , його мати записана як « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про смерть записана як « ОСОБА_3 », що підтверджується постановою державного нотаріуса від 04.06.2024 року №386/02-14 (а.с.92).
Так, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.02.2009 року, яке видано на підставі рішення виконавчого комітету Малинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області №7/1/09 від 27 січня 2009 року, ОСОБА_3 належав на праві власності житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається із: житлового будинку літ.А-1 площею 167,6 кв.м., житлова площа 72,0 кв.м, огорожа 1, замощення І, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Хотинського комінального районного бюро технічної інвентаризації за №21739384 від 02.02.2009 року (а.с.35-36).
З виписки з погосподарської книги №10 (номер об`єкта погосподарського обліку 705) за 2021-2025 роки, виконавчого комітету Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області вбачається, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 , 1949 р.н. (а.с.13).
Згідно довідки виконавчого комітету Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області від 19.02.2024 року №174, покійна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , згідно погосподарської книги №10, особовий рахунок № НОМЕР_2 , була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1 з 1949 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 . На день смерті ОСОБА_3 проживала одна (а.с.12).
З копії технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 10.05.2024 року КП «Хотинське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , складається із: житлового будинку літ «А-1», загальною площею 159,80 кв.м., житловою площею 63,70 кв.м.; прибудови літ «а»; підвалу літ «Пд»; мансарда літ «МС»; ганок літ «а-1»; ганок літ «а-2»; ганок літ «а-3»; огорожа №1; замощення І (а.с.15-34).
Згідно примітки в технічному паспорті: загальна площа житлового будинку літ.А-1 змінилась з 167,60 кв.м на 159.80 кв.м, житлова площа змінилась з 72,0 кв.м на 63,70 кв.м за рахунок допущення технічної помилки під час первинної інвентаризації. Всі будівлі та споруди побудовані без порушення постанови Кабінету Міністрів України №406 від 07.06.2017 року (не є самочинні) (а.с.33).
Згідно висновку про вартість майна встановлено, що станом на дату оцінки 05 травня 2024 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , має ринкову вартість в розмірі 476 700 грн. (а.с.44).
Згідно свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_3 , виданому 28.05.1993 року Малинецькою сільською радою Хотинського району Чернівецької області ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 в с.Малинці, Хотинського району Чернівецької області. Батьками є: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_10 (а.с.82 на звороті).
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 27.09.2013 року, встановлено, що 27.09.2013 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , актовий запис №08 від 27.09.2013 року. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_12 » (а.с.83).
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, сформованого 14.04.2022 року, ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_10 в с.Малинці, Хотинського району Чернівецької області. В графі «Відомості про матір» вказано « ОСОБА_3 ; національність - українка» (а.с.42-43).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 18.12.2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , помер ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с.81).
З довідки виконавчого комітету Клішковецької сільської ради Малинецького старостинського округу Дністровського району Чернівецької області №410 від 29.05.2024 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є однією і тією ж самою особою, а також матір`ю покійного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 та бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.14).
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_1 , який є чоловіком позивача, підтвердив, що ОСОБА_1 дійсно є онукою ОСОБА_3 . З сім`єю позивачки був знайомий з дитинства, оскільки проживає в с.Малинці, дружили, разом гралися у дворі бабусі позивача в АДРЕСА_1 .
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець другої черги після смерті ОСОБА_3 , у 2024 році зверталася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну черговості спадкування та надання їй права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 23.07.2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування відмовлено (справа № 724/1814/24). Постанова набрала законної сили 23.07.2025 року (а.с.105-110).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи та показами свідка підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також суд вказав, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом першої черги за правом представлення згідно положень ст.1266 ЦК України, своєчасно прийняла спадщину після смерті бабусі ОСОБА_3 , звернувшись у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, разом з тим, у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадковий будинок, факт законного володіння і розпорядження за життя ОСОБА_3 спірним житловим будинком знайшов своє підтвердження в судовому засіданні вищенаведеними письмовими доказами; а тому суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , яке складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Щодо доводів відповідача з приводу того, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, суд вказав, що спадкоємцем першої черги за законом, після смерті ОСОБА_3 , є її онука – ОСОБА_1 , спадкоємцем другої черги - рідна сестра ОСОБА_2 , які у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявами на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується їх заявами наявними в матеріалах спадкової справи (а.с.72 зворот, а.с80 зворот).
З матеріалів спадкової справи також встановлено, що ОСОБА_2 , заяву про відмову у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_3 або про відкликання поданої заяви про прийняття спадщини, у строк передбачений ст.1270 ЦК України, до нотаріуса не подавала, а отже вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , а тому є належним відповідачем по даній справі, у зв`язку з чим підстави для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав на які посилається представник відповідача відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.) (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23))
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19, від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17, від 28 квітня 2022 року у справі № 352/494/16-ц.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються Главою 6 Розділу IV ЦПК України.
У пункті 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 273 ЦПК України (пункт 1 частини першої статті 315 діючого ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.
Звертаючись до суду з позовом в частині встановлення факту, ОСОБА_1 посилалася на те, що встановлення факту родинних відносин необхідне їй для реалізації спадкових прав, з огляду на неможливість їх оформити внаслідок відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину. Підставою для відмови позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом зазначена відсутність доказів родинних відносин спадкодавця із ОСОБА_1 , а також відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок.
Судом першої інстанції на підставі зібраних по справі доказів та показів свідка встановлено і це не заперечується відповідачкою, що позивачка ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить доводів та заперечень в цій частині, а тому суд прийшов до правильного висновку про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є бабусею ОСОБА_1 .
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261–1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). 
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга – це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (частина четверта статті 1268 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (стаття 1270 ЦК України).
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина перша статті 1266 ЦК України).
Під спадкуванням за правом представлення розуміється специфічний порядок спадкування спадкоємців за законом за умови смерті до відкриття спадщини того з їх родичів, хто був би спадкоємцем. У такому випадку спадкоємець за правом представлення включається до відповідної вищої черги замість спадкоємця, який помер. Спадкування за правом представлення відбувається у разі смерті спадкоємців по прямій низхідній лінії ступенів без обмеження ступеня споріднення, а не внаслідок усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі № 335/12781/19 зазначено, що « під спадкуванням за правом представлення розуміється особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом (та деяких інших осіб), коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини нібито заступає її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступенів, це означає, що у разі смерті до відкриття спадщини дітей спадкодавця, право на спадкування переходить до їхніх дітей (онуків спадкодавця), у разі смерті до відкриття спадщини онуків спадкодавця, право на спадкування отримають їхні діти (правнуки спадкодавця), у разі смерті до відкриття спадщини правнуків спадкодавця - їхні діти (праправнуки спадкодавця) і т. д. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18)».
Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 723/5455/21).
У справі що переглядається встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом першої черги за правом представлення згідно положень ст.1266 ЦК України, своєчасно прийняла спадщину після смерті бабусі ОСОБА_3 , звернувшись у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Разом з тим, у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадковий будинок, факт законного володіння і розпорядження за життя ОСОБА_3 спірним житловим будинком знайшов своє підтвердження в судовому засіданні вищенаведеними письмовими доказами; а тому суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , яке складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Щодо доводів апеляції, що відповідачка не є належним відповідачем у даній справі, то колегія суддів вказує наступне.
У частині першій статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач – це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки у тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
У статті 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц).
У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд і у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21), від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18 (провадження № 61-403св19), від 23 лютого 2022 року в справі № 501/672/16-ц, від 01 березня 2023 року у справі № 604/1312/20, від 23 квітня 2025 року у справі №758/4148/19 (провадження № 61-12428св24).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 208/2353/18 вказано, що «Верховним Судом жодним чином не заперечується передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат» право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію. Однак, при такому оскарженні нотаріус буде належним відповідачем у справі лише коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса. Якщо наявний спір про право цивільне між позивачем та іншою особою (наприклад, іншим спадкоємцем), то належним відповідачем у такій справі буде саме інший спадкоємець, а не нотаріус, оскільки цивільна відповідальність за незаконно посвідчений правочин покладається не на нотаріуса, а на спадкоємця, на користь якого він вчинений. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
У справі, що переглядається встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом, після смерті ОСОБА_3 , є її онука – ОСОБА_1 , спадкоємцем другої черги - рідна сестра ОСОБА_2 , яка є відповідачкою у даній справі.
Вказані особи у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявами на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується їх заявами наявними в матеріалах спадкової справи (а.с.72 на звороті, а.с.80 на звороті).
В матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в травні 2024 року звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом про зміну черговості спадкування.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 23 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 травня 2025 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну черговості спадкування відмовлено.
Згідно вказаної постанови вбачається, що позивачка ОСОБА_2 зазначала, що має право на спадкування разом із відповідачкою, яка є спадкоємцем першої черги і яка закликається до спадкування, оскільки здійснювала догляд за померлою та утримувала її з 2010 року та по день смерті.
ОСОБА_2 скористалась своїм правом касаційного оскарження та подала касаційну скаргу на вказану постанову апеляційного суду.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідачкою вчиняються активні дії щодо отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , і вона претендує на вказану спадщину, а тому її посилання що вона є неналежним відповідачем у даній справі є суперечливими та необґрунтованими.
Відповідачкою ОСОБА_2 не надано суду жодних доказів які б вказували на те, що вона не бажає реалізовувати право на спадкування. 
Суд першої інстанції правильно вказав у рішенні, що ОСОБА_2 заяву про відмову у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_3 або про відкликання поданої заяви про прийняття спадщини, у строк передбачений ст.1270 ЦК України, до нотаріуса не подавала, а отже є належним відповідачем по даній справі, у зв`язку з чим підстави для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав на які посилається представник відповідача відсутні.
Також апеляційний суд приймає до уваги той факт, що відповідачка позов в суді першої інстанції не визнала, не погодилася з рішенням суду першої інстанції, та в апеляційному порядку його оскаржила, що додатково спростовує доводи ОСОБА_2 про її незацікавленість у спадщині  та підтверджує її статус відповідачки в цій справі і вказує на непослідовність та не добросовісність її дій.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено судом 27 лютого 2026 року.
Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: І.Н. Лисак
І.Б. Перепелюк