ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03.03.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/1493/25	
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи
за позовом: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс"
до відповідача: Приватного підприємства "СВБ"
про стягнення заборгованості в сумі 69 387 грн 78 коп.
установив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" із позовною заявою до Приватного підприємства "СВБ" про стягнення заборгованості за відпущену лісопродукцію в сумі 69 387 грн 78 коп., з яких: 43885 грн 05 коп. - основна заборгованість; 4909 грн 64 коп. - 3% річних; 20593 грн 09 коп. - інфляційні втрати. 
Вирішення судом процесуальних питань.
30.12.2025 суд постановив відкрити провадження у справі та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання заяви у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з відповідним обґрунтуванням.
Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 30.12.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.
30.12.2025 суд встановив відповідачу для подання відзиву на позов п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подав.
Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Статтею 178 ГПК України передбачене право відповідача подати суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, як визначено в ч. 3 цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Позиція позивача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав зобов"язання щодо оплати поставленого товару, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 69 387 грн 78 коп. Факт поставки товару на суму заборгованості позивач підтвердив товарно - транспортними накладними, копії яких приєднані до матеріалів справи. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 509, 526, 530, 629, 655, 692 ЦК України.
Позиція відповідача.
Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив.
Обставини справи. Оцінювання доказів.
Предметом позову є вимога про стягнення заборгованості за поставлений товар.
Як вбачається із матеріалів справи в період березень - квітень 2022 року державне підприємство "Кутське лісове господарство" (Продавець) передало Приватному підприємству "СВБ" (Покупець) необроблену деревину (лісопродукцію) об`ємом 58,049 м3 на загальну суму 43885 грн 05 коп. з ПДВ, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями товарно-транспортних накладних:
серія ІФГ №101765 об`ємом 28,043 м3 – на суму 21200 грн 51 коп. з ПДВ;
серія ІФГ №101870 об`ємом 30,006 м3 – на суму 22684 грн 54 коп. з ПДВ.
Суд встановив, що вказані накладні підписані сторонам, відповідають вимогам законодавства, є первинними документами, фіксують факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, тому є всі підстави для покладення на відповідача обов"язку для проведення розрахунків за поставлений товар згідно із зазначеними вище накладними.
Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 04.11.2022 №959 визначено припинити державне підприємство "Кутське лісове господарство" шляхом реорганізації, а саме – приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".
26.12.2022 згідно з наказом Генерального директора ДП "Ліси України" №117 створена філія "Кутське лісове господарство" ДП "Ліси України".
Філія "Кутське лісове господарство" ДП "Ліси України" припинена відповідно до наказу Генерального директора ДП "Ліси України" від 18.10.2024 №1813 з передачею активів та пасивів до філії "Карпатський лісовий офіс".
Відповідно до наказу від 31.12.2024 №2340 "Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Карпатським лісовим офісом" затверджений передавальний акт активів та пасивів на балансових та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше від філії "Кутське лісове господарство" до філії "Карпатський лісовий офіс" ДП "Ліси України", в тому числі і дебіторська заборгованість відповідача за відпущену лісопродукцію на суму 43 885 грн 05 коп.
Станом на 26.12.2025 заборгованість залишилась не погашеною, у зв"язку з чим позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Приписами ч.1 ст.202, ч.1 ст.626 ЦК України, встановлено, що договором/правочином є домовленість двох або більше сторін/дія особи, спрямована на встановлення/набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України чинним на момент виникнення спірних правовідносин господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Згідно з частинами першою та другою статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відтак суд зазначає, що за своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором поставки.
Відповідно до частин першої, другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).
Приписами ч.1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).
Висновок суду.
З системного аналізу викладеного вище законодавства та матеріалів справи слідує, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов"язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Таким чином, суд встановив, що позивач поставив відповідачу товар за існування достатніх правових підстав, а саме з правочину, укладеного у спрощений спосіб шляхом підписання товарно- транспортних накладних, тобто у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.
Отже суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту невиконання відповідачем зобов"язань щодо оплати поставленого товару, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 43 885 грн 05 коп. обґрунтована та належить до задоволення.
Суд перевірив правильність нарахування позивачем 3% річних в сумі 4 909 грн 64 коп. за період з 29.03.2022 до 29.12.2025 та інфляційних втрат в сумі 20 593 грн 09 коп. за період квітень 2022 року – листопад 2025 року та задовольняє їх згідно з розрахунком позивача, який є обґрунтованим та арифметично правильним.
Судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи.
При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №23776 від 24 грудня 2025 року.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення позову, судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп., суд покладає на відповідача.
Керуючись ст. 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
задовольнити позов Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" до Приватного підприємства "СВБ"
про стягнення заборгованості в сумі 69 387 грн 78 коп.
Стягнути з Приватного підприємства "СВБ", 77640, вул. Січових Стрільців, 12, с.Цінева, Калуський район Івано-Франківська область (код ЄДРПОУ 35554043) на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", в особі філії "Карпатський лісовий офіс", 88017, м.Ужгород, Ужгородський район Закарпатської області ( р/р НОМЕР_1 в АТ "Ощадбанк", МФО 300465, ЄДРПОУ ВП 45554542) 43 885 (сорок три тисячі вісімсот вісімдесят п"ять) грн 05 коп. основної заборгованості, 4 909 (чотири тисячі дев"ятсот дев"ять) грн 64 коп. 3% річних, 20 593 грн (двадцять тисяч п`ятсот дев`яносто три) грн 09 коп. інфляційних втрат, а також 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві ) грн 40 коп. судового збору.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено 03.03.2026 
Суддя Т. В. Максимів