Справа №705/1333/26
Провадження 2/705/2179/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року м. Умань 

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко Валентина Леонідівна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А H О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулося до Уманського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.12.2024 року ОСОБА_1 уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» договір про надання фінансового кредиту №1971680 в електронній формі.
Після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання споживчого кредиту на сайті первісного кредитора в мережі Інтернет, що станом на момент укладення договору перебував за адресою https://selfiecredit.ua/, ТОВ «Селфі Кредит» 22.12.2024 направило ОСОБА_1 пропозицію укласти договір №1971680 про надання споживчого кредиту у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту кредитного договору. В процесі заповнення заявки і реєстрації особистого кабінету позичальником, ТОВ «Селфі Кредит» здійснив ідентифікацію і верифікацію особи, на номер телефону ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему надіслали одноразовий ідентифікатор, котрий у свою чергу відповідачем було введено/відправлено ТОВ «Селфі Кредит» у відповідному розділі сайту, чим вона прийняла пропозицію укладення договору про надання фінансового кредиту.
ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, шляхом перерахування грошових коштів у сумі 5 000 грн. на картку позичальника.
В подальшому, 30.06.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-18/25, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «Селфі Кредит» передав ТОВ «Свеа Фінас», а ТОВ «Свеа Фінанс» прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у ТОВ «Селфі Кредит» за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «Селфі Кредит». 
Відповідно до Додатку 1 (Реєстру Боржників) до договору факторингу №01.02-18/25 від 30.06.2025, в тому числі було відступлено і заборгованість до ОСОБА_1 за кредитним договором №1971680 від 22.12.2024 у розмірі 24 500 гривень.
Станом на дату подання позовної заяви загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за вищезгаданим договором становить 24 500 гривень, з них: 5 000 гривень – заборгованість за тілом кредиту; 9 500 гривень – заборгованість по відсотках, 10 000 гривень – пеня.
Ухвалою Уманського міськрайонного районного суду Черкаської області від 13.03.2026 року було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання.
Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали рекомендованим повідомленням. Поштове відправлення, яке було направлено відповідачу ОСОБА_1 повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Станом на день винесення рішення відповідач не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.
Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 22.12.2024 року укладено договір №1971680 про надання споживчого кредиту.
Відповідно до п.1.1. договору, Товариство надало відповідачу кошти у кредит, а Споживач зобов`язалась одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Згідно із п.1.2., 1.3., 1.4. Договору, сума кредиту становить – 5 000 гривень. Строк кредиту – 360 днів. Періодичність платежів – кожні 15 днів. Кошти кредиту надані Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, включаючи реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .
У п.3.1. вказано, що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.
Відповідно до п.4.4. Договору, споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи, пені та інші платежі передбачені Договором.
З п.10 Договору вбачається, що відповідач підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором А004.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредитом, загальна сума заборгованості становить 24 500 гривень, з них: 5 000 гривень – заборгованість за тілом кредиту; 9 500 гривень – заборгованість по відсотках, 10 000 гривень – пеня.
ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, шляхом перерахування грошових коштів на картку позичальника.
30.06.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-18/25, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «Селфі Кредит» передав ТОВ «Свеа Фінас», а ТОВ «Свеа Фінанс» прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у ТОВ «Селфі Кредит» за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «Селфі Кредит». 
Відповідно до п.3.1.3. Договору, право вимоги переходить до ТОВ «Свеа Фінанс» після підписання сторонами цього договору, з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників за формою Додатку 5 Договору, та оплати фактором суми фінансування у строки, передбачені договором, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами.
Відповідно до акту прийому-передачі документації за Договором Факторингу, ТОВ «Селфі Кредит» передало, а ТОВ «Свеа Фінанс» прийняло Реєстр Боржників за договором Факторингу №01.02-18/25 від 30.06.2025.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 24 500 гривень, з них: 5 000 гривень – заборгованість за тілом кредиту; 9 500 гривень – заборгованість по відсотках, 10 000 гривень – пеня.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст.627 Цивільного кодексу України)
Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Положенням ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
За положеннями п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Згідно правової позиції ВС в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, - боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Таким чином, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, та те, що відповідач отриманий кредит не повернула у повному обсязі, будь-яких доказів повернення коштів суду не надала, суд приходить до висновку, що вимоги позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованості, що складається з: 5 000 грн. - тіло кредиту, 9 500 грн. - процентів, є підставними та підлягають задоволенню.
Щодо частини позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 10 000 грн. за договором, суд зазначає наступне:
З ст.549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно із ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У пунктах 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та здійснено розрахунок штрафу в період її воєнного стану, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Враховуючи наявні докази у матеріалах справи у своїй сукупності та зважаючи на те, що майнове право позивача порушене відповідачем, а відтак підлягає захисту, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість у сумі 14 500 грн.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №1971680 від 22.12.2024 у розмірі 14 500 гривень.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовна заява ТОВ «Споживчий центр» подана через «Електронний суд». Тому при зверненні з позовом до суду позивачем сплачений судовий збір відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» із застосуванням коефіцієнту 0,8, для пониження відповідного розміру ставки судового збору, в сумі 2 662,40 грн.
При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 24 500 грн., а задоволено на суму 14 500 грн., тобто на 59,18% (14500*100 : 24500).
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1 575,60 грн., пропорційно до задоволеної частини вимог (2 662,40 грн. х 59,18%), судового збору.
Керуючись ст.ст.2,12,13,81,89,141,142,247,259,263-265,268, 274, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ЄДРПОУ 37616221) заборгованість за кредитним договором №1971680 від 22.12.2024 року в розмірі 14 500 грн. (чотирнадцять тисяч п`ятсот гривень). 
Стягнути з з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ЄДРПОУ 37616221) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 575,60 грн. (одну тисячу п`ятсот сімдесят п`ять гривень шістдесят копійок). 
Копію рішення направити сторонам.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Валентина Леонідівна Гудзенко