ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/8533/25 Суддя (судді) першої інстанції: Сас Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Єгорової Н.М.,
суддів - Сорочка Є.О., Собківа Я.М., 
при секретарі - Олешко М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства, Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
ВСТАНОВИЛА:
У лютому 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України, Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства, Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, яким просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства лісових ресурсів України "Про звільнення ОСОБА_1 " від 22 січня 2025 року №9-к;
- поновити ОСОБА_1 з 25 січня 2025 року в Південному міжрегіональному управлінні лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) на посаді, рівнозначній до посади, яку ОСОБА_1 займав до незаконного звільнення;
- стягнути з Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25 січня 2025 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 . 
Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи.
Апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції не надав оцінки дотриманню відповідачем усіх етапів процедури звільнення позивача та залишив поза увагою обставину невизначеності відповідача щодо правової підстави звільнення ОСОБА_1 , а саме п. 1 чи п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". 
Звернув увагу суду на те, що зазначення в попередженні про наступне звільнення п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", а в наказі про звільнення п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" створює очевидну правову невизначеність для позивача щодо підстав звільнення, є суттєвим порушенням процедури вивільнення та підставою для визнання наказу незаконним, оскільки фактично відбулась реорганізація, а не ліквідація органу.
Додатково зазначив про те, що у новоутвореному в результаті реорганізації територіальному органі Держлісагенства існувала посада ідентична за функціоналом і рівнем відповідальності до займаної позивачем, а тому роботодавець мав запропонувати йому відповідну вакантну посаду, водночас ненадання пропозиції такої посади порушує вимоги ст. 87 Закону України "Про державну службу". 
Також наголосив, що спірні правовідносини у даній справі виникли щодо відсутності пропозиції іншої посади позивача, а не переведення його на іншу посаду, як це помилково вважав суд першої інстанції.
Відповідач - Херсонське обласне управління лісового та мисливського господарства подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки начальник Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства призначається і звільняється з посади Головою Державного агентства лісових ресурсів України відповідно до законодавства про державну службу, а тому належним відповідачем у спірних правовідносинах є Державне агентство лісових ресурсів України.
Відповідач - Державне агентство лісових ресурсів України подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки позивача було звільнено саме у зв`язку з реорганізацією державного органу, тобто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". Крім того, в попередженні про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" позивачу було запропоновано 6 вакантних посад, зокрема заступника начальника Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, проте останній не надав згоди.
Також зазначив про те, що вимога позивача про його призначення на рівнозначну посаду в Південному міжрегіональному управлінні лісового та мисливського господарства є безпідставною та необґрунтованою, водночас станом на день подання позивачем позову до суду першої інстанції посада начальника Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства не є вакантною, що підтверджується копію наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 22 грудня 2022 року №485-к.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 15 серпня 2022 року № 323-к ОСОБА_1 з 17 серпня 2022 року призначений на посаду начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України на період до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану, з випробувальним строком шість місяців.
Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реформування управління лісової галузі" від 07 вересня 2022 року №1003 вирішено ліквідувати територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів (у тому числі Херсонське обласне управління лісового та мисливського господарства) та утворити міжрегіональні територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів. Окрім того, зазначеною постановою встановлено, що міжрегіональні територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів, що утворюються є правонаступниками територіальних органів Державного агентства лісових ресурсів, які ліквідуються (зокрема, Південне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) є правонаступником Херсонського, Миколаївського та Одеського обласних управлінь лісового та мисливського господарства). Територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів, які ліквідуються, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Державного агентства лісових ресурсів.
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 20 жовтня 2022 року №412-к позивача звільнено з 20 жовтня 2022 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 та п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" (порушення Присяги державного службовця).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року у справі №640/20150/22 визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 20 жовтня 2022 року №412-к про звільнення ОСОБА_1 - начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства із займаної посади за ініціативою суб`єкта призначення (порушення Присяги державного службовця), поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства з 21 жовтня 2022 року, звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення з 21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 на посаді начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства.
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 19 листопада 2024 року №198-к на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року у справі №640/20150/22 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства з 21 жовтня 2022 року. 
10 грудня 2024 року ОСОБА_1 вручено під підпис попередження від 09 грудня 2024 року №10-29/7035-24 про наступне звільнення із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та запропоновано наступні вакантні посади: 
- першого заступника начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства;
- заступника начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства;
- першого заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства;
- заступника начальника Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства;
- заступника начальника Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства;
- заступника начальника Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства.
22 січня 2025 року Державним агентством лісових ресурсів України прийнято наказ №9-к, яким звільнено ОСОБА_1 - начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства з займаної посади з 24 січня 2024 року у зв`язку з ліквідацією Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".
Вважаючи протиправним оскаржуваний наказ позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивача було призначено на посаду без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, відповідач не мав обов`язку одночасно з попередженням про звільнення запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей та врахувати переважне право позивача на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII.
Згідно з ст. 1 Закону України "Про державну службу" державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Частиною 5 ст. 22 Закону України "Про державну службу" у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.
Згідно з ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу (п.п. 1, 1-1).
Згідно з ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Отже скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" або відмови від переведення на запропоновану посаду. 
Частиною 5 ст. 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIIIвизначено, що у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.
Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.
Дія цієї частини не застосовується при призначенні на посади державної служби, за якими спеціальним законом встановлено порядок виконання обов`язків у разі відсутності керівника державного органу (у тому числі у разі припинення його повноважень чи звільнення з посади), крім випадків, якщо встановлений спеціальним законом порядок неможливо застосувати через відсутність осіб, на яких може бути покладено виконання обов`язків керівника державного органу.
Як встановлено судом першої інстанції наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 15 серпня 2022 року № 323-к ОСОБА_1 з 17 серпня 2022 року призначений на посаду начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України на період до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану, з випробувальним строком шість місяців.
Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реформування управління лісової галузі" від 07 вересня 2022 року №1003 вирішено ліквідувати територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів (у тому числі Херсонське обласне управління лісового та мисливського господарства) та утворити міжрегіональні територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів. Окрім того, зазначеною постановою встановлено, що міжрегіональні територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів, що утворюються є правонаступниками територіальних органів Державного агентства лісових ресурсів, які ліквідуються (зокрема, Південне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) є правонаступником Херсонського, Миколаївського та Одеського обласних управлінь лісового та мисливського господарства). 
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 20 жовтня 2022 року №412-к позивача звільнено з 20 жовтня 2022 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 та п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" (порушення Присяги державного службовця).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року у справі №640/20150/22 визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 20 жовтня 2022 року №412-к про звільнення ОСОБА_1 - начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства із займаної посади за ініціативою суб`єкта призначення (порушення Присяги державного службовця), поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства з 21 жовтня 2022 року, звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення з 21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 на посаді начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства.
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 19 листопада 2024 року №198-к на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року у справі №640/20150/22 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства з 21 жовтня 2022 року.
10 грудня 2024 року ОСОБА_1 вручено під підпис попередження від 09 грудня 2024 року №10-29/7035-24 про наступне звільнення із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 2023 року №1003 та запропоновано наступні вакантні посади: 
- першого заступника начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства;
- заступника начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства;
- першого заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства;
- заступника начальника Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства;
- заступника начальника Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства;
- заступника начальника Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства.
22 січня 2025 року Державним агентством лісових ресурсів України прийнято наказ №9-к, яким звільнено ОСОБА_1 - начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства з займаної посади з 24 січня 2024 року у зв`язку з ліквідацією Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про те, що в попередженні про наступне звільнення відповідачем зазначено п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", а в наказі про звільнення п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" створює очевидну правову невизначеність для позивача щодо підстав звільнення, є суттєвим порушенням процедури вивільнення та підставою для визнання наказу незаконним, оскільки фактично відбулась реорганізація, а не ліквідація органу.
Так Верховний Суд у постанові від 29 лютого 2024 року у справі №380/3108/23 погодився з висновком суду першої інстанції щодо реорганізації державного органу - Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, а не його ліквідація у зв`язку з прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання реформування управління лісової галузі" від 07 вересня 2022 року №1003 та наявністю обов`язку у суб`єкта призначення або керівника державної служби запропонувати державному службовцю, з яким припиняється державна служба на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" (у зв`язку із реорганізацією), іншу рівнозначну посаду державної служби або нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що попередження про наступне звільнення та наказ про звільнення містять різні підстави, а саме п. 1 ч. 1 ст. 87 та п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" відповідно, разом з тим, зміст оскаржуваного наказу свідчить про те, що позивача було звільнено саме у зв`язку з реорганізацією державного органу, тобто на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", а тому наявність відповідних розбіжностей не може слугувати достатньою підставою для його скасування.
Щодо доводів апелянта про те, що спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відсутністю пропозиції іншої посади, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивача було призначено на посаду начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 15 серпня 2022 року № 323-к без конкурсного відбору в порядку, визначеному абз. 1 ч. 5 ст. 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Так Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2025 року у справі №640/22081/22 сформував правову позицію щодо застосування Закону України "Про державну службу" у взаємозв`язку із Законом України "Про правовий режим воєнного стану", а саме в частині порядку припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", відповідно до якої у період дії воєнного стану особи в силу ч. 5 ст. 10 України "Про правовий режим воєнного стану" призначаються, зокрема, на посади державної служби без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, водночас цією ж нормою права законодавець обмежив можливість переведення державних службовців на інші посади державної служби, якщо такі службовці були призначені без конкурсного відбору в період дії воєнного стану.
Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 23 квітня 2025 року у справі №320/12821/23, від 30 червня 2025 року у справі №320/11528/23.
Отже, враховуючи встановлені судом обставини призначення позивача на посаду без конкурсного відбору в порядку, визначеному абз. 1 ч. 5 ст. 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у Державного агентства лісових ресурсів України обов`язку одночасно з попередженням про звільнення пропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, водночас з метою реалізації права позивача на працю, останньому було запропоновано шість вакантних посад, а саме першого заступника та заступника начальника, проте позивач не реалізував своє право на подання відповідної заяви, що свідчить про необґрунтованість доводів останнього щодо відсутності пропозиції іншої посади під час його звільнення.
Доводи апелянта щодо нерелевантності висновків Верховного Суду у постановах від 16 квітня 2025 року у справі №640/22081/22, від 23 квітня 2025 року №12821/23, від 30 червня 2025 року у справі №320/11528/23, оскільки висновки у вказаних справах стосуються звільнення державних службовців категорії "В", посади яких були ліквідовані в результаті зміни структури БЕБ, водночас аналогічні посади у новоствореній структурі не були створені та зменшено чисельність посад, водночас у даній справі йдеться про посаду керівника територіального органу Державного агентства лісового та мисливського господарства яка було фактично реорганізовано в Південне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства із збереженням структурної функції та посади керівника, яку роботодавець мав запропонувати позивачу, колегія суддів зазначає наступне.
Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2025 року у справі №640/22081/22 сформував правову позицію щодо застосування Закону України "Про державну службу" у взаємозв`язку із Законом України "Про правовий режим воєнного стану", а саме в частині порядку припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" безвідносно до категорії посади державної служби. 
Також колегія суддів звертає увагу на те, що Постановою Кабінету Міністрів від 07 вересня 2022 року №1003 ліквідовано територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів, зокрема Миколаївське обласне управління лісового та мисливського господарства, Одеське обласне управління лісового та мисливського господарства, Херсонське обласне управління лісового та мисливського господарства та визначено їх правонаступником Південне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв), отже фактично скорочено 2 посади начальника територіального органу Державного агентства лісового та мисливського господарства, водночас наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 05 грудня 2022 року №485-к призначено ОСОБА_2 на посаду начальника Південного міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, а тому станом на час виникнення спірних правовідносин, посада начальника Південного міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства не могла бути запропонована позивачу.
Посилання апелянта на висновки Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року у справі №320/13326/23, колегія суддів вважає помилковими, оскільки у справі №320/13326/23, на яку вказує апелянт, суттєвими обставинами, що вплинули на ухвалення Верховним Судом рішення на користь позивача були процедурні порушення зі сторони державного органу під час реалізації процедури скорочення посади позивача, а саме, строк попередження був меншим за законодавчо встановлений 30-денний термін, водночас у даній справі відповідачем дотримано відповідну процедуру, а звільнення позивача відбулось на 43 день після отримання попередження.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова 

Судді Є.О. Сорочко

Я.М. Собків

Повне рішення складено "26" березня 2026 року.