ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2026 р. Справа№ 910/5740/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Доманської М.Л.
суддів: Пантелієнка В.О. 
Остапенка О.М. 

за участю секретаря судового засідання Сороки П.М.
та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 18.03.2026,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025
у справі №910/5740/25 (суддя Яковенко А.В.)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс"
про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс"; визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" у розмірі 19 200 450,00 грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс"; оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс", текст якого додано; призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" арбітражного керуючого Бову Дарію Володимирівну; встановлено оплату послуг арбітражного керуючого Бові Д.В. (розпорядника майна) в розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень за рахунок коштів заявника; заборонено боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави; встановлено розпоряднику майна боржника строк до 26.10.2025 для подачі до Господарського суду м. Києва відомостей про результати розгляду вимог кредиторів (письмові нормативно-обґрунтовані пояснення щодо складеного реєстру по кожному з кредиторів, витяги з державних реєстрів заборон щодо майна боржника, а також, при наявності, письмові заперечення боржника щодо вимог кредиторів), реєстру вимог кредиторів, а також доказів повідомлення кредиторів про дату проведення попереднього засідання суду; визначено дату проведення попереднього судового засідання на 08.12.2025; зобов`язано розпорядника майна у строк до 06.12.2025 провести інвентаризацію майна боржника; зобов`язано Державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровськоїї районної в м. Києві державної адміністрації надати суду докази внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про порушення провадження у справі про банкрутство боржника.
Не погодившись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" подало апеляційну скаргу, в якій просить прийняти дану апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі №910/5740/25, про що постановити відповідну ухвалу суду; скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс", про що прийняти відповідну постанову; стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" понесені судові витрати, що складають суму судового збору за подання даної апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Козир Т.П., Пантелієнко В.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5740/25 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" про відкриття провадження у справі про банкрутство; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/5740/25.
27.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/5740/25 у 1-му томі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 28.01.2026 о 12 год. 00 хв. Запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 07.01.2026. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 14.01.2026.
12.12.2025 через систему «Електронний суд» Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому заявник просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25 залишити без змін, зазначає, що позиція Боржника є способом ухилення від виконання своїх договірних зобов`язань та відкриття провадження у справі про банкрутство.
18.12.2025 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" надійшли додаткові пояснення у справі, в яких заявник просить прийняти дані додаткові пояснення та врахувати їх під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25; скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс", про що прийняти відповідну постанову.
07.01.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" надійшли пояснення до апеляційної скарги, в яких заявник просить врахувати дані пояснення при розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 06.10.2025 у справі 910/5740/25; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 06.10.2025 у справі 910/5740/25 залишити без задоволення, а ухвалу - залишити без змін.
08.01.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" надійшли додаткові пояснення у справі, в яких заявник просить врахувати надані пояснення та відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25.
27.01.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, із посиланням на те, що представник боржника - директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" Сігал Євген Якович бажає взяти особисту участь у судовому засіданні та надати пояснення щодо апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25 оголошено перерву на 18.03.2026; надано можливість учасникам справи у строк до 05.02.2026 подати письмові пояснення щодо рішення учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" від 17.08.2021 №17, зазначивши аркуш даної справи, на якому міститься цей документ, у разі долучення його учасниками справи у суді першої інстанції.
05.02.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" надійшли додаткові письмові пояснення щодо рішення учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" від 17.08.2021 №17, до яких долучено рішення учасника ТОВ «Концерн Комплекс» від 17.08.2021 №17. Заявник зазначає, що 30.01.2026 представник Ініціюючого кредитора ознайомився з матеріалами справи №910/5740/25, в результаті чого було встановлено, що в матеріалах справи відсутня копія рішення учасника ТОВ «Концерн Комплекс» від 17.08.2021 №17. Однак, в матеріалах справи наявні копії позовної заяви ТОВ «Концерн Комплекс» до ТОВ «Київ-Атлантик Україна» про визнання недійсними договорів позики від 02.06.2021 №ФД06/21, від 17.08.2021 №ФД08/21 та позовної заяви ОСОБА_1 (учасник Боржника) до ТОВ «Концерн Комплекс» та ТОВ «Київ-Атлантик Україна» про визнання недійсними рішення учасника та договору позики від 17.08.2021 №ФД08/21, в яких наводиться цитування пункту 1 рішення учасника ТОВ «Концерн Комплекс» від 17.08.2021 №17, яким передбачено визначення грошового еквіваленту суми позики в іноземній валюті. Таким чином, сам Боржник у своїй позовній заяві до ТОВ «Київ- Атлантик Україна» про визнання недійсними договорів позики від 02.06.2021 №ФД06/21, від 17.08.2021 №ФД08/21 зазначає про те, що пунктом 1 рішення учасника ТОВ «Концерн Комплекс» від 17.08.2021 №17 було передбачено визначення грошового еквіваленту суми позики в іноземній валюті - 125 000,00 доларів США.
05.02.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" надійшли додаткові письмові пояснення щодо рішення учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" від 17.08.2021 №17, до яких долучено нові докази (рішення учасника ТОВ Концерн Комплекс від 01.06.2021 №15; рішення учасника ТОВ «Концерн Комплекс» від 17.08.2021 №17; статут ТОВ «Концерн Комплекс» в редакції від 24.04.2019; Баланс 2020; Звіт про фінансовий результат 2020; Звіт про рух грошових коштів 2020; Звіт про власний капітал 2020; Примітки до фінансової звітності 2020; Висновок експертів від 03.11.2025 №3573).
У зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. 18.03.2026 у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026, сформовано новий склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №910/5740/25 у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25 до свого провадження у новому складі суду.
У судове засідання 18.03.2026 з`явились представники скаржника та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна". Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів вирішила здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.
За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19, від 09.04.2024 у справі № 873/225/23.
У судовому засіданні колегія суддів ухвалила відхилити клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, які не було подано до суду першої інстанції та які долучено скаржником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" до додаткових пояснень, які надійшли 05.02.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду, 
Прийняття та розгляд додаткових доказів у підтвердження своїх доводів та вимог на стадії апеляційного перегляду справи в порядку статті 269 ГПК України має бути здійснено з дотримання принципу диспозитивності.
Так, за змістом частин 2 та 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 03.04.2019 у справі № 913/317/18 та від 22.05.2019 у справі № 5011-15/10488-2012, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
Тобто, відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України (постанови Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 914/1725/19; від 12.01.2021 у справі № 01/1494(14-01/1494); від 15.12.2020 у справі № 925/1052/19; від 21.04.2021 у справі № 906/1179/20).
Отже, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, але лише якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Судова колегія не вбачає наявності поважних причин неподання до суду першої інстанції ініціюючим кредитором та боржником рішення учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" від 17.08.2021 №17, та неподання боржником інших доказів, які долучено до додаткових пояснень від 05.02.2026.
В даному випадку при поданні таких доказів разом із додатковими поясненнями учасниками справи не зазначено жодних об`єктивних обставин та не надано належних доказів на підтвердження неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції, за наявності відповідного обов`язку. Судова колегія не вбачає виняткових обставин, з яким законодавство пов`язує можливість прийняття нових доказів в суді апеляційної інстанції.
Таким чином, ініціюючим кредитором та боржником в даному випадку не наведено достатнього та належного обґрунтування існування винятковості випадку, з яким пов`язано прийняття під час апеляційного провадження додаткових доказів, які не були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Крім того, колегією суддів враховано, що ТОВ "Концерн комплекс" подано новий доказ, який не існував на час прийняття оскаржуваної ухвали - Висновок експертів від 03.11.2025 №3573).
Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 у справі № 922/393/18 зробив висновок, що неіснування певних доказів на момент постановлення рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції таких додаткових доказів незалежно від інших причин неподання позивачем таких доказів до суду. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (Постанова ВС від 27.07.2022 у справі № 754/695/20). 
Колегія суддів зауважує, що врахування судом апеляційної інстанції доказів, які долучено ініціюючим кредитором та боржником до додаткових пояснень від 05.02.2026 було б за вказаних обставин порушенням норм процесуального права та принципу правової визначеності.
Представник скаржника просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс".
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржик зазначає, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" є спір про право з Товариством з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна", а саме, у справі 910/4765/25 за позовом ТОВ «Київ-Атлантик Україна» до Сігал Ю.О. , третя особа - ТОВ «Концерн Комплекс» про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якій вирішується питання відносно суми основного боргу за договором позики від 17.08.2021 №ФД08/21 (3 330 712,50 грн чи 5 159 387,50 грн (гривня чи доларовий еквівалент), а також питання відносно сум відсотків за договорами позики від 02.06.2021 №ФД06/21, від 17.08.2021 №ФД08/21, які Ініціюючий кредитор має право заявити в якості додаткових грошових вимог до боржника у межах 30-денного строку з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. При цьому позов у справі №910/4765/25 було подано 15.04.2025, в той час як заяву про порушення провадження у справі про банкрутство - 06.05.2025, тобто спір у справі №910/4765/25 виник раніше (до моменту) подання заяви про порушення провадження у справі про банкрутство. 
Також скаржник зазначає про наявний спір про право у справі №925/626/25 за позовом ТОВ «Концерн Комплекс» до ТОВ «Київ-Атлантик Україна» про визнання недійсними окремих положень договорів позики від 02.06.2021 №ФД06/21, від 17.08.2021 №ФД08/21, у яких вирішується питання щодо дійсності окремих положень договорів позики, на підставі яких Ініціюючим кредитором заявлені грошові вимоги до Боржника, що свідчить про спір відносно розміру кредиторських вимог та порядку їх погашення (зарахування), оскільки: у випадку чинності пунктів 7.3. договорів позики від 02.06.2021 №ФД06/21, від 17.08.2021 №ФД08/21, при погашенні Боржником заборгованості за вказаними договорами (в тому числі в процедурі банкрутства), Ініціюючий кредитор на підставі статті 534 ЦК України зарахує суми погашення у рахунок сплати процентів і неустойки, а при недійсності спірних пунктів такі підстави виключаються; - договори позики передбачають нарахування процентів за користування коштами, які Ініціюючим кредитором у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство не зазначаються (не включаються), однак які він має право заявити в якості додаткових грошових вимог до боржника у межах 30-денного строку з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство; у випадку недійсності оспорюваних пунктів договорів позики, можливість дозаявлення додаткових грошових вимог у вигляді процентів, буде нівельована повністю. При цьому у справі №925/626/25 позов ТОВ «Концерн Комплекс» до ТОВ «Київ-Атлантик Україна» про визнання недійсними окремих положень договорів позики було подано у травні 2025, тобто до постановлення судом оскаржуваної Ухвали. 
Також апелянт зазначає про наявний спір про право у справі № 910/9857/23 за позовом ТОВ «Концерн Комплекс» до ТОВ «Фінансова Компанія «Геліос», ТОВ «Київ-Атлантик Україна», третя особа: Сігал Ю.О. про визнання недійсними договорів про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, у якій вирішувались два фундаментальні питання, які безпосередньо впливають на кредиторські вимоги та свідчать про спір право, зокрема відносно: особи кредитора та правомірності набуття ним прав вимоги до Боржника; наявності заборгованості Боржника за договорами позики від 02.06.2021 №ФД06/21, від 17.08.2021 №ФД08/21 перед ТОВ «ФК «Геліос» / ТОВ «Київ-Атлантик Україна», зважаючи на те, що новим кредитором було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність нерухомого майна, у зв`язку з чим зобов`язання перед кредитором було припинено. При цьому спір у справі №910/9857/23 виник ще у 2023, тобто до подання заяви про порушення провадження у справі про банкрутство. 
Крім того, апелянт зазначає про справу №925/1138/25 за позовом ТОВ «Концерн Комплекс» до ТОВ «Київ-Атлантик про визнання недійсними договорів позики від 02.06.2021 №ФД06/21, від 17.08.2021 №ФД08/21, що свідчить: (а) про спірний характер підстав заявлених вимог; (б) про спірність розміру таких вимог, оскільки, за умовами договору позики від 17.08.2021 №ФД08/21 позика надавалась у гривні (із визначенням еквівалента у дол. США) у сумі 3 330 712,50 грн; ініціюючий кредитор у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство, посилаючись на умови договору, заявляє про основний борг у сумі 5 200 450,00 грн (доларовий еквівалент отриманої суми на дату подання заяви); у випадку недійсності договору позики Боржник зобов`язаний буде повернути отриману суму грошових коштів у гривні, а не її доларовий еквівалент (ст. 216 ЦК України); договори позики передбачають нарахування процентів за користування коштами, які Ініціюючим кредитором у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство не зазначаються (не включаються), однак які він має право заявити в якості додаткових грошових вимог до боржника у межах 30-денного строку з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство; у випадку недійсності договорів позики, можливість дозаявлення додаткових грошових вимог у вигляді процентів, буде нівельована повністю. При цьому у справі №925/1138/25 позов ТОВ «Концерн Комплекс» до ТОВ «Київ-Атлантик Україна» про визнання недійсними договорів позики було подано 18.09.2025, тобто до постановлення судом оскаржуваної Ухвали. 
Також скаржник зазначає про справу № 910/12293/25, у якій предметом розгляду є визнання недійсним рішення учасника ТОВ «Концерн Комплекс» від 17.08.2021 №17, визнання недійсним Договору позики від 17.08.2021 №ФД08/21, у якій вирішується, в т.ч., питання щодо дійсності вказаного договору позики, на підставі якого Ініціюючим кредитором заявлені грошові вимоги до Боржника, що свідчить: (а) про спірний характер підстав заявлених вимог; (б) про спірність розміру таких вимог, оскільки, за умовами договору позики від 17.08.2021 №ФД08/21 позика надавалась у гривні (із визначенням еквівалента у дол. США) у сумі 3 330 712,50 грн; Ініціюючий кредитор у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство, посилаючись на умови договору, заявляє про основний борг у сумі 5 200 450,00 грн (доларовий еквівалент отриманої суми на дату подання заяви); у випадку недійсності договору позики Боржник зобов`язаний буде повернути отриману суму грошових коштів у гривні, а не її доларовий еквівалент (ст. 216 ЦК України); -договір позики передбачає нарахування процентів за користування коштами, які Ініціюючим кредитором у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство не зазначаються (не включаються), однак які він має право заявити в якості додаткових грошових вимог до боржника у межах 30-денного строку з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство; водночас, у випадку недійсності договору позики, можливість дозаявлення додаткових грошових вимог у вигляді процентів, буде нівельована повністю. При цьому, у справі №910/12293/25 позов про визнання недійсним Договору позики від 17.08.2021 №ФД08/21 було подано 02.10.2025, тобто до постановлення судом оскаржуваної Ухвали. 
Крім того, апелянт зазначає про справу № 910/12291/25 про визнання недійсним рішення учасника ТОВ «Концерн Комплекс» від 01.06.2021 №15, визнання недійсним Договору позики від 02.06.2021 №ФД06/21, у якій вирішується, в т.ч., питання щодо дійсності вказаного договору позики, на підставі якого Ініціюючим кредитором заявлені грошові вимоги до Боржника, що свідчить: про спірний характер підстав заявлених вимог та про спірність розміру таких вимог, оскільки договір позики передбачає нарахування процентів за користування коштами, які Ініціюючим кредитором у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство не зазначаються (не включаються), однак які він має право заявити в якості додаткових грошових вимог до боржника у межах 30-денного строку з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство; водночас, у випадку недійсності договору позики, можливість дозаявлення додаткових грошових вимог у вигляді процентів, буде нівельована повністю. При цьому у справі №910/12291/25 позов про визнання недійсним Договору позики від 02.06.2021 №ФД06/21 було подано 02.10.2025, тобто до постановлення судом оскаржуваної Ухвали.
Як зазначає скаржник, кожен із вищевказаних спорів (проваджень, справ) є окремою, самостійною та самодостатньою підставою для відмови згідно з ч. 6 ст. 39 КУзПБ у відкритті провадження про банкрутство у даній справі, однак, суд першої інстанції в оскаржуваній Ухвалі належної правової оцінки вказаним обставинам не надав та передчасно та безпідставно відкрив провадження у даній справі про банкрутство ТОВ «Концерн Комплекс». 
Крім того, апелянт стверджує, що загальна вартість майна Боржника та запасів (ресурсів) є достатнім для задоволення кредиторських вимог Заявника без застосування процедур передбачених КУзПБ, що свідчить про відсутність ознак неплатоспроможності ТОВ «Концерн Комплекс» в розумінні Кодексу України з процедур банкрутства. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" звернулося до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" у зв`язку із наявною та непогашеною заборгованістю.
За твердженнями заявника у Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" наявна заборгованість у розмірі 19 200 450,00 грн
На підтвердження своїх посилань, звертаючись до суду про ініціювання процедури банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" заявником подано до суду копії договору позики від 02.06.2021 №ФД06-21, платіжного доручення від 02.06.2021 №112972902, договору позики від 17.08.2021 №ФД08-21, платіжного доручення від 18.06.2021 №112973444.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.06.2025 прийнято заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство до розгляду. Підготовче засідання суду призначено на 06.08.2025.
11.07.2025 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив боржника на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство, у якому боржник наголосив на наявності спору про право, недоведеності заявленого розміру боргу, а також зазначив про сплив строку позовної давності.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс"; визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" у розмірі 19 200 450,00 грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс"; оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс", текст якого додано; призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" арбітражного керуючого Бову Дарію Володимирівну; встановлено оплату послуг арбітражного керуючого Бові Д.В. (розпорядника майна) в розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень за рахунок коштів заявника; заборонено боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави; встановлено розпоряднику майна боржника строк до 26.10.2025 для подачі до Господарського суду м. Києва відомостей про результати розгляду вимог кредиторів (письмові нормативно-обґрунтовані пояснення щодо складеного реєстру по кожному з кредиторів, витяги з державних реєстрів заборон щодо майна боржника, а також, при наявності, письмові заперечення боржника щодо вимог кредиторів), реєстру вимог кредиторів, а також доказів повідомлення кредиторів про дату проведення попереднього засідання суду; визначено дату проведення попереднього судового засідання на 08.12.2025; зобов`язано розпорядника майна у строк до 06.12.2025 провести інвентаризацію майна боржника; зобов`язано Державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації надати суду докази внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про порушення провадження у справі про банкрутство боржника.
Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Суд, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, зазначає таке.
Відповідно до преамбули Кодексу України з процедур банкрутства цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства.
Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.
Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.
Суд звертає увагу, що провадження у справах про банкрутство характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.
З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас, у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.
Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства, серед іншого, визначено, що:
- боржник - це юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав;
- грошове зобов`язання (борг) - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви;
- кредитор - це юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство;
- неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу України з процедур банкрутства право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.
Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
Так, порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 КУзПБ.
Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 39 КУзПБ перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо справа порушується за заявою кредитора, господарський суд перевіряє обґрунтованість його вимог, їх безспірність, вжиття заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.
Частиною п`ятою статті 39 КУзПБ унормовано, що за наслідками розгляду заяви про порушення справи про банкрутство та відзиву боржника господарський суд виносить ухвалу про: відкриття провадження у справі про банкрутство; відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство.
При цьому системний аналіз статей 1, 8, 34, 39 КУзПБ свідчить, що правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є: наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого сплив на дату звернення кредитора до суду; відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог; до підготовчого засідання суду вимоги кредитора (кредиторів) боржником у повному обсязі не задоволені.
Судова колегія звертає увагу на те, що завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності/відсутності спору про право; встановлення обставин задоволення чи незадоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.
Слід зауважити, що системний аналіз положень статей 36,39 КУзПБ з урахуванням статей 74, 76-77 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку про покладення на кредитора обов`язку надати докази на підтвердження підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, а на боржника, якому надана можливість подати відзив на заяву кредитора, - обов`язку надати суду докази, які спростовують або підтверджують вимоги заявника.
Вимоги ініціюючого кредитора до боржника мають ґрунтуватися на первинних документах, які беззаперечно підтверджували би дійсний розмір заборгованості, правомірність підстави її виникнення та доводили би прострочення виконання грошового зобов`язання боржника.
Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником.
Однією із підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство є те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження (ч. 6 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства).
Суд також враховує висновок Верховного Суду у постанові від 03.06.2020 у справі № 905/2030/19, згідно з яким у разі відсутності належного виконання господарського грошового зобов`язання, у кредитора є можливість, окрім звернення до суду з позовом до боржника, скористатися можливістю застосування щодо такого боржника процедур, передбачених КУзПБ для задоволення своїх кредиторських вимог у тому випадку, коли відсутній спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження. Тож чинне законодавство, окрім добровільного погашення боржником кредиторської заборгованості, визначає два основних способи її погашення із застосуванням державного примусу: шляхом вирішення судом спору між кредитором та боржником про стягнення відповідної суми заборгованості в позовному порядку або шляхом задоволення відповідних вимог у межах провадження у справі про банкрутство.
Відсутність спору про право в розумінні процедури банкрутства полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету), підстави виникнення, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.
А тому суди повинні надавати оцінку наявності / відсутності спору про право саме у правовідносинах між боржником та ініціюючим кредитором, однак, не іншими кредиторами, та за тими підставами, за яких заявлені грошові вимоги для відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки порядок розгляду судових справ у позовному провадженні (яке передбачає вирішення наявного спору про право з іншими кредиторами боржника та /або з ініціюючим кредитором, однак, за інших матеріально-правових підстав, ніж заявлені грошові вимоги у справі про банкрутство) з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство боржника врегульоване положеннями частини другої статті 7 КУзПБ.
Одним із методів встановлення факту відсутності або наявності спору про право є:
- дослідження господарським судом відзиву боржника, який надається до господарського суду та заявнику до дати проведення підготовчого засідання із зазначенням у відзиві, зокрема, заперечень боржника щодо вимог заявника, докази необґрунтованості вимог заявника (за наявності), інші відомості, що мають значення для розгляду справи (частини перша, друга третя статті 36 КУзПБ);
- оцінка обґрунтованості як вимог заявника, так і викладених у відзиві боржника заперечень (частини перша, друга статті 39 цього Кодексу);
- заслуховування пояснень представників і заявника, і боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище (частина друга статті 39 КУзПБ).
Отже, на ініціюючого кредитора покладено обов`язок документально довести наявність грошового зобов`язання боржника перед таким кредитором та зазначити обставини його невиконання, в той час, як боржник наділений правом такі обставини або спростувати, або підтвердити.
Водночас, відсутність обґрунтованих заперечень боржника з приводу зазначеної вимоги кредитора (з наданням боржником на підтвердження цих заперечень відповідних доказів) може свідчити про її визнання, а відтак, і про відсутність спору між сторонами про право.
Наведені висновки сформульовані з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, від 03.09.2020 у справі № 910/4658/20 та від 16.09.2020 у справі № 911/593/20, від 15.06.2021 у справі № 904/3074/20, від 15.10.2020 у справі № 922/1174/20).
При цьому у постанові Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 922/2503/20 висловлено також правову позицію про те, що заперечення (обґрунтовані) боржника щодо вимог заявника у вигляді позову, предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора, який подано до суду до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, беззаперечно свідчить про наявність спору про право, у розумінні положень частини шостої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства.
Задля уникнення зловживання боржником своїми правами і створення спору заради спору, спрямованого на ухилення від відкриття провадження у справі про банкрутство, необхідною умовою оспорення в судовому порядку вимог ініціюючого кредитора є те, що таке оспорення має відбуватись до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство (такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 24.11.2021 у справі №910/16246/18, від 20.12.2021 у справі № 911/3185/20, від 06.04.2023 у справі № 902/560/20).
Завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет (1) наявності між заявником і боржником грошового зобов`язання в розумінні абз. 5 ч. 1 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства; (2) встановлення наявності спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; (3) встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.
Поряд з цим, у силу ч. 8 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство, серед іншого, зазначається про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Згідно з ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Отже, стадія відкриття провадження у справі про банкрутство має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.
За таких обставин, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство.
Тож, важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.
Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство недостатньо аргументованої кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.
Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство недостатньо аргументованої кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.
Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №911/2043/20 також зазначив, що з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
Тому, з огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі.
Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.
При цьому на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.
У постанові Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 910/9327/24 зазначено, що наявність "спору про право" може бути виражена у двох формах: (1) процесуальній (наявності позову, який поданий до ініціювання кредитором справи про банкрутство та предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги цього кредитора); (2) матеріально-правовій (відсутність можливості встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника).
Як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2021 між Приватним акціонерним товариством "Київ-Атлантик Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" (Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" (Позичальник) укладено Договір позики №ФД06/21, відповідно до п. 1.1 якого Позикодавець надає у власність Позичальнику грошові кошти (надалі Позика), які за цим Договором є національною українською валютою - гривнею, а Позичальник зобов`язується повернути суму грошових коштів та сплатити проценти, неустойку, штрафні санкції в порядку, на умовах та в строки (терміни), визначених цим Договором.
Згідно з п. 2.1. Договору позики №ФД06/21 Позика надається в національній валюті України в розмірі 14 000 000 гривень 00 коп., а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму позики.
Позика використовується для потреб Позичальника відповідно до статутних цілей його діяльності (п. 2.2. Договору позики №ФД06/21).
У п. 4.1. Договору позики №ФД06/21 передбачено, що Позичальник зобов`язується повернути надану Позику до 16.06.2021 включно. 
Згідно з п. 5.4. Договору позики №ФД06/21 повернення Позики Позичальником може здійснюватися частинами, але в будь-якому випадку у строк, вказаний в п. 4.1. цього договору, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцю всю суму отриманої Позики.
На виконання умов Договору позики №ФД06/21 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" перерахувало 02.06.2021 Боржнику грошові кошти в розмірі 14 000 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 02.06.2021 №112972902. 
Проте, боржник взяте на себе зобов`язання з повернення суми позики в розмірі 14 000 000,00 грн. не виконав.
17.08.2021 між Приватним акціонерним товариством "Київ-Атлантик Україна" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна", Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" (Позичальник) укладено Договір позики №ФД08/21, у п. 1.1 якого вказано, що Позикодавець надає у власність Позичальнику грошові кошти (надалі Позика), які за цим Договором є національною українською валютою - гривнею, а Позичальник зобов`язується повернути суму грошових коштів та сплатити проценти, неустойку, штрафні санкції в порядку, на умовах та в строки (терміни), визначених цим Договором.
Згідно з п. 2.1. Договору позики №ФД08/21 Позика надається в національній валюті України в розмірі 3 330 712,50 грн (три мільйона триста тридцять тисяч сімсот дванадцять) гривень 50 коп., що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день укладення цього договору становить 125 000,00 доларів США, а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму позики.
Відповідно до п. 2.2. Договору позики №ФД08/21 Позика використовується для потреб Позичальника відповідно до статутних цілей його діяльності.
За умовами п. 4.1 Договору позики №ФД08/21 Позичальник зобов`язується повернути надану Позику до 01.09.2021 включно.
Як передбачено п. 5.2. Договору позики №ФД08/21, Сторони узгодили, що у випадку зміни офіційного курсу гривні до долара США, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір поверненої позики відповідав доларовому еквіваленту позики за офіційним курсом долара США, встановленого Національним Банком України, станом на дату повернення позики.
Згідно з п. 5.4. Договору позики №ФД08/21 повернення Позики Позичальником може здійснюватися частинами, але в будь-якому випадку у строк, вказаний в п. 4.1. цього договору, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцю всю суму отриманої Позики.
18.08.2021 на виконання умов Договору позики №ФД08/21, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" перерахувало Боржнику грошові кошти в розмірі 3 330 712,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.08.2021 №112973444. 
Оскільки боржник взяте на себе зобов`язання з повернення суми позики за Договором позики №ФД08/21 не виконав, за останнім рахується заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" в розмірі 125 000,00 доларів США, що за офіційним курсом долара США, встановленим Національним банком України станом на 06.05.2025 (41,6036 грн. за 1 дол. США) складає 5 200 450,00 грн.
Суд першої інстанції встановив, що 30.10.2023 здійснена державна реєстрація припинення Приватного акціонерного товариство "Київ-Атлантик Україна" (ідентифікаційний код 22929481) шляхом перетворення у новоутворену юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" (ідентифікаційний код 22929481), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити проценти за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.
За приписами ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України).
Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" перерахувало Боржнику на виконання умов Договору позики від 02.06.2021 №ФД06/21 грошові кошти в розмірі 14 000 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 02.06.2021 №112972902, та за Договором позики від 17.08.2021 №ФД08/21 - у розмірі 3 330 712,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.08.2021 №112973444. 
Положеннями статті 533 ЦК України унормовано, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Частиною 2 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріали справи не містять доказів повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" позики в розмірі 14 000 000,00 грн за Договором позики від 02.06.2021 №ФД06/21, та в розмірі 125 000,00 доларів США, що за офіційним курсом долара США, встановленим Національним банком України станом на 06.05.2025 (41,6036 грн. за 1 дол. США) складає 5 200 450,00 грн., за Договором позики від 17.08.2021 №ФД08/21. 
При цьому боржником не доведено наявність іншої суми боргу та структури заборгованості, на що останній наголошував у відзиві, про що вірно встановлено судом першої інстанції.
Судом першої інстанції правомірно відхилено доводи боржника, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" є спір про право з Товариством з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна".
Так, посилання боржника ґрунтуються на тому, що в межах справи № 910/4765/25 ТОВ "Київ-Атлантик Україна" заявлено до стягнення значно більшу суму боргу в розмірі 36 601 975,61 грн., що включає проценти та інфляційні втрати, порівняно із сумою основного боргу 19 296 674,00 грн., заявленою даній справі про банкрутство.
У той же час, як слідує з суб`єктного складу учасників у справі № 910/4765/25, ТОВ "Київ-Атлантик Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Сігал Ю.О. про звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна позову 36 601 975,61 грн. При цьому ТОВ "Концерн комплекс" залучено до участі в межах указаної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 
Зі змісту пред`явлених позовних вимог у справі № 910/4765/25 слідує, що ТОВ "Концерн комплекс" прострочено повернення одержаної позики в розмірі 14 000 000,00 грн за договором № ФД06/21, та в розмірі 5 159 387,50 грн за договором ФД08/21. Одночасно, нарахування ТОВ "Київ-Атлантик Україна" у справі № 910/4765/25 на вказані суми боргу процентів за користування позикою є правом кредитора, що не впливає на можливість заявити вимоги до боржника в заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство лише на суму основного боргу, про що вірно зауважено судом першої інстанції.
Отже, доводи боржника про недоведеність розміру заборгованості за договорами позики та наявності спору про право з наведених вище підстав вірно не визнано судом обґрунтованими. Спір у вищевказаній справі не має безпосереднього зв`язку із вирішенням питань щодо зобов`язання, суті (предмету), підстави виникнення, суми заборгованості та структури заборгованості, строку виконання зобов`язання, на підставі невиконання якого подана заява ініціюючого кредитора до боржника.
Також у відзиві боржник зазначав, що у травні 2025 Боржник звернувся до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою про визнання недійсними пунктів 7.3., включно із підпунктами 7.3.1. та 7.3.2., спільних для обох Договорів позики від 02.06.2021 № ФД06/21 та від 17.08.2021 № ФД08/21, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" та Приватним акціонерним товариством "Київ-Атлантик Україна".
Вказаний позов подано 02.06.2026, тобто після звернення ініціюючого кредитора з заявою про відкриття првадження у справі про банкрутство.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03.06.2025 у справі № 925/626/25 відкрито провадження та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.07.2025 у справі № 925/626/25 в позові відмовлено повністю. Станом на момент прийняття оскаржуваної ухвали рішення суду законної сили не набрало внаслідок його перегляду в апеляційній інстанції.
Рішення обгрунтовано тим, що фактично заявленим позовом позивач захищає не свої права, а майнові права третьої особи, на що у нього немає права за законом. Суд зазначив, що позивач є третьою особою у справі № 910/4765/25 і має повне право подати власні розрахунки всіх складових боргу і свої заперечення проти застосування подвійної відповідальності, які має врахувати суд при визначенні остаточного розміру заборгованості для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Судова колегія враховує, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 у справі №925/626/25 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.07.2025 у справі №925/626/25. Ухвалою Верховного Суду від 04.11.2025 у справі №925/626/25 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 у справі № 925/626/25. 
Отже, справа №925/626/25 не свідчить про наявність спору про право між Кредитором та Боржником відносно вимог ініціюючого кредитора в справі про банкрутство.
Судом першої інстанції ураховані також посилання боржника на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 у справі № 910/9857/23, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2024, яким позовні вимоги ТОВ "Концерн Комплекс" задоволені повністю та визнано недійсним договір від 07.10.2021 № 07/10/21, укладений між ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» та ТОВ «ФК «Геліос»; визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 07.10.2021, укладений між ТОВ «ФК «Геліос» та ПрАТ «Київ-Атлантик Україна»; скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тавтєлєва А.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним від 06.01.2022 №62767813 та запис про право власності від 06.01.2022 № 46089934, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В., про право власності ТОВ «ФК «Геліос» на об`єкт нерухомого майна: п`ятикімнатну квартиру №9, загальною площею 402,3 кв. м., житловою площею 185,6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Городецького, буд. 12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 375895880000). Визнано відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» право вимоги за Договором позики від 02.06.2021 № ФД06/21 та Договором позики від 17.08.2021 № ФД08/21, що укладені між Приватним акціонерним товариством «Київ-Атлантик Україна» й Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн Комплекс».
Як зазначив боржник, підставою для подання позову слугувала відсутність згоди ТОВ "Концерн комплекс" як боржника на заміну кредитора у зобов`язаннях за договорами позики № ФД06/21 та № ФД08/21.
Суд першої інстанції вірно зауважив, що в межах розгляду даної заяви не здійснюється дослідження правовідносин за договором №07/10/21 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 07.10.2021, оскільки останній не покладений в основу тверджень заявника про наявність у ТОВ "Концерн комплекс" боргу. Крім того, наслідком прийняття судом вищевказаного рішення є те, що правовідносини сторін повернуто в стан, який передував укладенню договорів відступлення права вимоги за договором позики та договором іпотеки.
Також боржник зазначав, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувають справа №910/12293/25 про визнання недійсним рішення учасника ТОВ "Концерн Комплекс" від 17.08.2021 №17, визнання недійсним Договору позики від 17.08.2021 №ФД08/21, укладеного між ТОВ "Концерн Комплекс" та ТОВ "Київ-Атлантик Україна", та справа №910/12291/25 про визнання недійсним рішення учасника ТОВ "Концерн Комплекс" від 01.06.2021 №15, визнання недійсним Договору позики від 02.06.2021 №ФД06/21, укладеного між ТОВ "Концерн Комплекс" та ТОВ "Київ-Атлантик Україна".
У висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 07.03.2023 у справі № 910/5056/22, від 11.04.2023 у справі № 910/20427/21 зауважено, що сам по собі момент звернення із позовом (предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора), зокрема, після подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство (за умови, що це звернення мало місце до дати проведення підготовчого засідання у справі про банкрутство), не має остаточно-визначального характеру, оскільки на існування цього спору можуть вказувати також інші фактори та докази, зокрема: - характер та зміст заперечень боржника проти вимог про відкриття провадження у справі про банкрутство (заперечення факту виникнення та існування боргу у конкретних правовідносинах або факту виникнення цих правовідносин, або особи кредитора тощо); - хронологія обставин та фактів, що передували виникненню спору - правовідносини та обставини, якщо вони мали місце до ініціювання справи про банкрутство боржника (листування між сторонами із запереченням боржником боргу, заявленого кредитором у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство), обставини та підстави виникнення цього боргу, набуття кредитором відповідних прав тощо.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що оскільки позови про визнання недійсними Договору позики від 17.08.2021 №ФД08/21 та Договору позики від 02.06.2021 №ФД06/21, заявлені після подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, то вказане не свідчать про безумовну наявність "спору про право" у даному випадку, ураховуючи що боржник не ставив під сумнів сам факт отримання ним грошових коштів у позику за вказаними правочинами від ініціюючого кредитора. Листування між сторонами щодо цього питання до подання заяви ініціюючого кредитора до боржника суду боржником не надано на доказ няавності спору. 
Крім того, судова колегія враховує, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі №910/12291/25 позовну заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи повернуто позивачу. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 у справі № 910/12291/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі № 910/12291/25 скасовано. Справу № 910/12291/25 направлено до Господарського суду міста Києва на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Колегія суддів зауважує, що визнання рішення учасника недійсним не робить автоматично укладений на його основі договір нікчемним, оскільки договір залишається чинним, поки його недійсність не буде встановлена законом (нікчемний) або визнана судом (оспорюваний). Позов подано після звернення ініціюючого кредитора з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Також в апеляційній скарзі скаржник зазначав про наявність спору про право щодо справи №925/1138/25 за позовом ТОВ «Концерн Комплекс» до ТОВ «Київ-Атлантик Україна» про визнання недійсними договорів позики від 02.06.2021 №ФД06/21, від 17.08.2021 №ФД08/21. 
Вищевказана позовна заява у справі №925/1138/25 також була подана 18.09.2025, тобто після звернення Кредитором із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство (06.05.2025), що також не свідчать про безумовну наявність "спору про право" у даному випадку.
Крім того, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, те, що грошові вимоги ініціюючого кредитора виникли на підставі правочину, який у подальшому може бути визнаний недійсним, не є підставою для відмови у відкритті провадження (постанова ВС КГС від 19.08.2020 у справі №910/2522/20). 
Отже, справа №925/1138/25 не свідчить про наявність спору про право між Кредитором та Боржником відносно вимог ініціюючого кредитора в справі про банкрутство.
Враховуючи викладене, оскільки на день прийняття оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в матеріалах справи відсутні докази задоволення боржником вимог кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Атлантик Україна" у розмірі 19 200 450,00 грн, які підтверджені матеріалами справи, то за наслідками розгляду у підготовчому засіданні вказаної заяви, суд першої інстанції підставно її задовольнив у передбачений діючим законодавством спосіб, шляхом відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс".
Відповідно до ч. 5 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство або відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство.
Щодо заяви ТОВ "Концерн комплекс" про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявник не пропустив позовну давність, зважаючи на положення пунктів 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та обставини запровадження загальнодержавного карантину з 12.03.2020 до 30.06.2023, введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
У силу частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давністьзастосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 
Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Разом із цим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, дія якого тривала до 30.06.2023.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину".
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19, згідно з чинною редакцією якого: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.". Перебіг строків позовної давності в Україні відновлюється з 04.09.2025 на підставі Закону № 4434-IX, тоді як заява була подана кредитором до суду - 06.05.2025.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк позовної давності в даному випадку не сплив, оскільки відповідний строк був продовжений на час дії карантину та в подальшому зупинений на строк дії воєнного стану.
Приписами ст. 28 КУзПБ встановлено, що кандидатура арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією визначається судом шляхом автоматизованого відбору із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, за принципом випадкового вибору. В ухвалі про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд пропонує трьом визначеним шляхом автоматизованого відбору арбітражним керуючим подати заяву про участь у справі.
У заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Концерн комплекс" заявник просив суд призначити розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Бову Дарію Володимирівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 02.02.2018 № 1859), заяву про участь якого долучено до матеріалів заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Приписами п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що Заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім відомостей, передбачених частиною першою статті 34, частиною другою статті 116 цього Кодексу, повинна містити пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією.
Ініціюючий кредитор або боржник - фізична особа додає до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) заяву арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, про участь у справі, яка повинна відповідати вимогам, встановленим частиною третьою статті 28 цього Кодексу.
Господарський суд, відкриваючи провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), призначає арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, розпорядником майна або керуючим реструктуризацією.
У разі якщо заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не містить пропозиції щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією або до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не додано заяви цього арбітражного керуючого про участь у справі, або з підстав, визначених частиною третьою статті 28 цього Кодексу, цього арбітражного керуючого не може бути призначено розпорядником майна або керуючим реструктуризацією, або заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство подано боржником - юридичною особою, призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією здійснюється господарським судом самостійно з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, у порядку, що діяв до дня введення цього Кодексу в дію, шляхом застосування автоматизованої системи.
Частиною 3 статті 28 КУзПБ встановлено, що розпорядником майна, керуючим реструктуризацією, керуючим санацією, ліквідатором, керуючим реалізацією не можуть бути призначені арбітражні керуючі: 1) які є заінтересованими особами у цій справі; 2) які здійснювали раніше управління цим боржником - юридичною особою, крім випадків, коли з дня відсторонення від управління зазначеним боржником минуло не менше трьох років; 3) яким відмовлено в допуску до державної таємниці, якщо такий допуск є необхідним для виконання обов`язків, визначених цим Кодексом; 4) які мають реальний чи потенційний конфлікт інтересів; 5) виключено; 6) які є близькими особами боржника - фізичної особи.
Відомостей про те, що арбітражний керуючий Бова Дарія Володимирівна здійснювала управління боржником або ж є заінтересованою особою стосовно боржника та кредиторів, судом не встановлено, не встановлено також обмежень, визначених ч. 3 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрута, кандидатура арбітражного керуючого не належить до жодної з категорій осіб, зазначених у вказаній статті.
Таким чином, враховуючи імперативні приписи п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, суд першої інстанції правомірно призначив розпорядником майна ТОВ "Концерн комплекс" арбітражного керуючого Бову Дарію Володимирівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 02.02.2018 № 1859), 
Відповідно до ч. 2 ст. 30 КУзПБ розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12-ть місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.
У зв`язку з викладеним вище, суд першої інстанції правомірно встановив розпоряднику майна боржника арбітражному керуючому Бові Дарії Володимирівні (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 02.02.2018 № 1859)  розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання нею повноважень розпорядника майна боржника із розрахунку трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень за рахунок коштів заявника.
Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростували правомірність оскаржуваної ухвали, норм чинного законодавства, якими обґрунтована оскаржувана ухвала суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
Оцінюючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).
У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн комплекс" залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/5740/25 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/5740/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.
Повний текст складено 24.03.2026

Головуючий суддя М.Л. Доманська 

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко