ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/17214/25 пров. № А/857/48447/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі №380/17214/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя в 1-й інстанції – Кузан Р. І.,
дата ухвалення рішення – 14 жовтня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо переведення її з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» без урахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №312-Ф від 20 серпня 2024 року та №315-Ф від 20 серпня 2024 року, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести її на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60% з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №312-Ф від 20 серпня 2024 року та №315-Ф від 20 серпня 2024 року, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, з 30 січня 2024 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №133650002983 від 21 липня 2025 року про відмову ОСОБА_1 у переведені на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №312-Ф від 20 серпня 2024 року та №315-Ф від 20 серпня 2024 року, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області з 30 січня 2024 року.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року виправлено описку в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі №380/17214/25 шляхом зазначення в резолютивній частині рішення: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №312-Ф від 20 серпня 2024 року та №315-Ф від 20 серпня 2024 року, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області з 30 січня 2024 року.».
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону 3723-XII після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. У свою чергу, відповідно до ст.90 Закону №889-VIII, з 01 травня 2016 року пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно зі ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання, за наявності страхового стажу, передбаченого ст.32 цього Закону. Отже після 01 травня 2016 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону №3723-XII вік і страховий стаж. Зважаючи на вищезазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області діяло в межах правового обов`язку, який визначений для органів Пенсійного фонду України чинними нормативно-правовими актами України у сфері пенсійного забезпечення. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що її право на пенсію по інвалідності державного службовця вже підтверджено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі №380/18390/24 (з урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі №380/18390/24), які зобов`язують Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести її на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 ЗУ «Про державну службу» з 30 січня 2024 року. Зазначає, що відповідно до висновків Восьмого апеляційного адміністративного суду, викладених у мотивувальній частині постанови від 14 липня 2025 року у справі №380/18390/24, суд вважав обґрунтованими доводи апелянта лише в частині передчасності вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача врахувати зазначені довідки. При цьому, судами не поставлено під сумнів правомірність, належність та достовірність довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №312-A від 20/08/2024 та №315 від 20 серпня 2024 року виданих ГУ ПФУ у Львівській області. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).
Згідно з довідкою до акта медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №610202 від 23 серпня 2022 року позивачу встановлено другу групу інвалідності.
Наказом начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29 січня 2024 року №69-О звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу контролю за призначенням пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, 29 січня 2024 року з посади за власним бажанням, частина перша статті 86 Закону України «Про державну службу».
Позивач 31 січня 2024 року звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою, у якій просила перевести її з пенсії по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по Закону України «Про державну службу» як інваліда ІІ групи та внести дані про звільнення.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення від 02 лютого 2024 року №133650002983, яким повідомило про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку згідно з заявою від 30 січня 2024 року у зв`язку з відсутністю права на призначення цього виду перерахунку.
Вказані обставини встановлено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі №380/18380/24, відтак такі відповідно до положень ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі №380/18390/24 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 лютого 2024 року №133650002983. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII з 30 січня 2024 року з урахуванням довідок Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20 серпня 2024 року №312-Ф, №315-Ф про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі №380/18380/24, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задоволено частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року в адміністративній справі №380/18390/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасовано частково, а саме, в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області урахувати довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20 серпня 2024 року №312-Ф, №315-Ф про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, і в цій частині ухвалено нову постанову, якою відмовлено у задоволенні цієї позовної вимоги. В решта частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року в адміністративній справі № 380/18390/24 залишено без змін.
На виконання рішення суду відповідач прийняв рішення №133650002983 від 21 липня 2025 року, яким відмовлено у переведені на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки перерахунок є недоцільним.
У прийнятому рішенні зазначено, що Законом №889-VІІІІ не передбачено право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця. Відповідно підстав для переходу з пенсії по інвалідності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» немає.
На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі №380/18380/24, відповідачем зараховано ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії згідно з Законом України «Про державну службу» період згідно з записами трудової книжки з 15 січня 1994 року по 01 травня 2016 року та повторно розглянуто заяву від 30 січня 2024 року щодо переходу на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». Заява від 30 січня 2025 року ОСОБА_1 опрацьована шляхом проведення умовного перерахунку у відповідності до Закону України «Про державну службу» без урахування довідок про складові заробітної плати для державного службовця, що призводить до зменшення розміру пенсії.
Позивач, вважаючи таке рішення протиправним, звернулася у суд з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції перевіривши наявні у матеріалах справи довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років) №312-Ф від 20 серпня 2024 року та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служб №315-Ф від 20 серпня 2024 року, видані Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області дійшов висновку, що такі складені за формою, затвердженою Постановою №1-3, містять відображення складових заробітної плати позивача; всі відображені в довідках види оплати праці є складовими частинами заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, про цьому, стаж державної служби позивача, який підлягав зарахуванню на виконання судового рішення у справі №380/18390/24 станом на 01 травня 2016 року становив понад 20 років, а тому вищевказані довідки мають братися до уваги при розрахунку розміру пенсії позивача.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII).
Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст.37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Водночас, за приписами ч.9 ст.37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч.1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).
Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч.10 ст.37 Закону № 3723-XII).
Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч.12 ст.37 Закону № 3723-XII).
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №610202 від 23 серпня 2022 року позивачка є інвалідом ІІ групи.
Оскільки позивач визнана інвалідом ІІ групи в період перебування на державній службі та має стаж державної служби понад 30 років, то вона набула право на отримання пенсії по інвалідності відповідно до ч.9 ст.37 Закону №3723-XII.
Колегія суддів зазначає, що право ОСОБА_1 на призначення пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII з 30 січня 2024 року встановлено у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі №380/18390/24.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта про відсутність у позивачки права на призначення пенсії по інвалідності державного службовця, оскільки вказана обставина встановлена рішенням суду у адміністративній справі №380/18390/24, а тому не підлягає доказуванню в межах спору, що розглядається.
При цьому, спірним у даній справі є не врахуванням пенсійним органом, під час розгляду питання про призначення позивачці пенсії по інвалідності державного службовця, довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що положеннями ст.37 Закону № 3723-XII передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-XV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-XV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі - Порядок № 622).
Пунктом 2 Порядку №622 встановлено, що згідно із пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу»:
- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;
- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Згідно з п.3 Порядку №622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до п.4 цього Порядку пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:
посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);
розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;
у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні.
При цьому, для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;
матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.
За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
За змістом п.5 Порядку №622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.
Отже, при призначенні пенсії особі повинні враховуватися подана нею заява та додані до неї документи.
Таким чином, відповідно до наведених правових норм Законів України №3723-XII, №889-VIII, Порядку №622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» мають:
- державні службовці та особи, за наявності не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;
- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом (01 травня 2016 року), займали посади державної служби (працювали на посадах державних службовців), та мають не менш як 10 років стажу на посадах державної служби у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців та на час досягнення віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працювали на посадах державних службовців;
- особи, які на день набрання чинності цим Законом (01 травня 2016 року), мали не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- державні службовці та особи, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: за наявності страхового стажу 30 років;
- особи, яким не призначали пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» за умови наявності достатнього страхового стажу, стажу державної служби та досягнення певного віку.
Відповідно до приписів Порядку №622 визначено, що форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.
Правління Пенсійного фонду України постановою від 17.01.2017 №1-3 (далі - Постанова №1-3, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин)) затвердило форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу».
Такими довідками є: про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Матеріалами справи стверджується, що довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років) №312-Ф від 20 серпня 2024 року та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служб №315-Ф від 20 серпня 2024 року, які видані Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області відповідають формі довідки, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3.
Крім того, колегія суддів зазначає, що всі відображені у вказаних довідках види оплати праці, є складовими частинами заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а тому такі довідки мають бути враховані при розрахунку розміру пенсії позивача як державного службовця.
Такий висновок суду узгоджується з положеннями п.1 ч.1 ст.41 Закону №1058-IV, відповідно до якої до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у переведенні позивача на пенсію по інвалідності державного службовця з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років) №312-Ф від 20 серпня 2024 року та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служб №315-Ф від 20 серпня 2024 року, які видані Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, є протиправним, оскільки згадані довідки є джерелом інформації про доходи позивача, що впливають на правильність обчислення пенсії, і відповідач не надав жодного доказу щодо правових підстав не враховувати вказані в них відомості, а тому з метою ефективного порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести позивачку на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №312-Ф від 20 серпня 2024 року та №315-Ф від 20 серпня 2024 року, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, з часу звернення за призначенням такої пенсії, тобто з 30 січня 2024 року, та здійснити її виплату, з урахуванням виплачених сум.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі №380/17214/25 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 22 квітня 2026 року.