Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
18 лютого 2026 року № 520/28278/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасечнік О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст і підстави позовних вимог

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі відповідач), у якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправним та скасувати Наказ по особовому складу від 25 вересня 2025 року №562 о/с Головного управління Національної поліції в Харківській області, яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 /0080703/ переміщено на посаду старшого інспектора роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади начальника відділення снайперів батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) Головного управління Національної поліції в Харківській області.
2. Зобов?язати Головне управління Національної поліції в Харківській області вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції у порядку статей 68, 77 Закону України «Про Національну поліцію».
3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (код ЄДРПОУ 40108599) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21000,00 грн.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що Наказ по особовому складу від 25 вересня 2025 року №562 о/с Головного управління Національної поліції в Харківській області, яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 /0080703/ переміщено на посаду старшого інспектора роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади начальника відділення снайперів батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) Головного управління Національної поліції в Харківській області, є протиправним та підлягає скасуванню.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи та документів, що надійшли до суду.

13.11.2025 Відповідач, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.
17.11.2025 позивач надав відповідь на відзив у якій зазначає, що обґрунтування відповідача у відзиві є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
20.11.2025 надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких відповідач зазначив, що ознайомившись із доводами ОСОБА_1 , Головне управління Національної поліції в Харківській області вважає їх необґрунтованими, такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні норм права та не відповідають фактичним обставинам справи.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 29.10.2025 суд відкрив провадження в адміністративній справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою від 28.01.2026 суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування документів.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 з 04 червня 2025 року проходив службу на посаді начальника відділення снайперів батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області.
25.07.2025 відповідно до ч.1 ст. 68 «Про національну поліцію України» ОСОБА_1 письмово попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції. Строк двомісячного терміну з дня персонального попередження про можливе звільнення закінчується 25.09.2025, ОСОБА_1 під підпис ознайомлено зі списком вакантних посад у батальйоні. Від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовився, що позивачем не заперечується.
12.09.2025 ОСОБА_1 подано рапорт про призначення його на посаду заступника командира батальйона (стрілецького) ГУНП в Харківській області. 
Листом від 01.10.2025 №239239-2025 відповідач повідомив, що враховуючи те, що до управління кадрового забезпечення вище перелічені документи з питань проходження служби не надходили, підстави для видання наказу по особовому складу щодо переміщення позивача на посаду заступника командира батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області відсутні.
25 вересня 2025 року наказом №562 о/с Головного управління Національної поліції в Харківській області позивача було переміщено на посаду старшого інспектора роти №2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади начальника відділення снайперів батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Переміщення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 відбулося на підставі подання заступника начальника ГУНП в Харківській області від 25.09.2025 про переміщення ОСОБА_1 на посаду старшого інспектора роти N?2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області.
26.09.2025 позивач ознайомився з наказом №562 о/с від 25.09.2025.
Вважаючи такий наказ протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України Про Національну поліцію від 02.11.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Статтею 23 Закону № 580-VIII визначено основні повноваження поліції, серед яких, є зокрема участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Частиною другою статті 24 Закону № 580-VIII передбачено, крім інших додаткових повноважень, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Водночас, положеннями частини другої статті 12 Закону України Про Національну безпеку України від 21.06.2018 № 2469-VIII визначено, що до складу сектору безпеки і оборони, крім інших органів державної влади, входить Національна поліція України.
Відповідно до частин 1, 3-5 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
Відповідно до статті 60 Закону № 580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Переміщення поліцейських регулюється статтею 65 Закону № 580-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Згідно до частини 7 статті 65 Закону № 580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
У відповідності до положень частин 8 та абзацу першого 9 статті 65 Закону № 580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Аналіз наведених вище положень Закону № 580-VIII свідчить про те, що переміщення поліцейського на рівнозначну посаду в поліції може здійснюватися, зокрема, з метою забезпечення більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, за умови, якщо спеціальне звання за займаною ним посадою відповідає спеціальному званню посади, на яку він переміщується.
Серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини 1 статті 65 Закону № 580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.
Згідно з частиною 2 статті 68 Закону № 580-VIII згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів.
У всіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
При цьому пункт 2 частини 1 статті 65 Закону № 580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Як зазначено судом, відповідно до частини 7 статті 65 Закону № 580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Відповідно до частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Частина 8 статті 65 Закону № 580-VIII доповнена абзацом другим згідно із Законом Про внесення змін до законів України Про Національну поліцію та Про Дисциплінарний статут Національної поліції України з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану від 15.03.2022 № 2123-IX (далі Закон № 2123-IX). Закон № 2123-IX набрав чинності 01.05.2022.
Згідно з абзацом 2 частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Частиною 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2123-IX встановлено, що пункт 1 розділу I цього Закону діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.
Пунктом 1 розділу I Закону № 2123-IX внесено зміни до закону України Про Національну поліцію.
Зі змісту статті 65 Закону № 580-VIII слідує, що поняття переміщення та переведення є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції, як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби.
Переміщення (переведення) поліцейського може відбуватися за ініціативою поліцейського або за ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Підстави для переміщення поліцейського за ініціативою начальників визначені статтею 65 Закону № 580-VIII.
Переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками інтересами служби. У будь-якому разі воно не може бути прихованою формою покарання, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту.
Законом № 580-VIII встановлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте не встановлено згоди поліцейського на таке переміщення.
У постанові від 17.02.2015 № 21-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі;
Разом з тим, починаючи з 01.05.2022 (дати набрання чинності Законом № 2123-IX) на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього, поліцейський зобов`язаний проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади, тобто згоди поліцейського на переміщення його для проходження в подальшому служби на рівнозначну посаду не потрібно, рішення приймає керівник органу поліції у разі необхідності для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
Отже, у даному випадку основним є те, що поліцейський може бути переведений на рівнозначну посаду саме туди, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу, зокрема на період введення в Україні воєнного стану та 60 днів після цього.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235).
Згідно з п. 1 розділу II Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, серед іншого, є переміщення по службі.
Відповідно до п. 2 розділу III Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу. Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
Судом встановлено, що підставою для переміщення позивача по службі та видання спірного наказу по особовому складу №562 о/с від 25.09.2025 слугувало подання заступника начальника ГУНП в Харківській області від 25.09.2025 про переміщення ОСОБА_1 на посаду старшого інспектора роти N?2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області.
Таким чином, підставою для переведення позивача була ініціатива керівників (начальників) на підставі подання заступника начальника ГУНП в Харківській області від 25.09.2025 згідно з пунктом 2 (на рівнозначну посаду, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби), що відповідає положенням частини 8 статті 65 Закону № 580-VIIІ.
З урахуванням цього ГУНП у Харківській області, приймаючи наказ від 25.09.2025 №562 о/с, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, відповідно до пункту 8 частини десятої статті 62 Закону № 580-VIII поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особливих якостей.
Тобто переміщення позивача для подальшого проходження служби викликано інтересами служби, обумовлено ініціативою керівників відповідача, що цілком узгоджується з пунктом 2 частини 1, положеннями частин 7, 8 та 9 статті 65 Закону № 580-VIII.
Частиною 2 статті 65 Закону № 580-VIII визначено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
Відповідно до частини другої статті 80 Закону № 580-VIII, граничні спеціальні звання молодшого, середнього складу поліції за штатними посадами встановлюються керівником поліції. 
Судовим розглядом встановлено, що на день прийняття оскаржуваного наказу від 25 вересня 2025 року №562 о/с ОСОБА_1 обіймав посаду начальника відділення снайперів батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області.
Спірним наказом позивача переведено на посаду старшого інспектора роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області.
Наказом Національної поліції України від 12.09.2025 № 1071 затверджено зміни до Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань (далі – Перелік, наявний у відкритому доступі).
Граничні спеціальні звання за посадою, яку обіймає позивач на теперішній час і за посадою, яку позивач обіймав до видання оскаржуваного наказу – однакові (майор поліції).
Тобто, переміщення позивача на рівнозначну посаду за п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580-VIII здійснено відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі №520/16482/23.
Також слід зазначити, що стаття 68 Закону встановлює порядок звільнення поліцейського у разі скорочення посади, якщо його неможливо призначити на іншу посаду в поліції. Натомість, стаття 65 Закону є спеціальною нормою, що регулює переміщення поліцейських, зокрема, у зв`язку з реорганізацією (п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону).
Закон України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану від 15.03.2022 № 2136-ІХ визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану.
Відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану прийняття цього законопроекту створить умови для належного функціонування підприємств та установ в умовах воєнного часу шляхом дерегуляції окремих умов трудових відносин, оперативного залучення працівників до виконання роботи, усунення кадрового дефіциту та браку робочої сили.
Тому норми Закону № 2136-ІХ не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які врегульовані спеціальним Законом № 580-VIII.
У рішенні від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Відповідно, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це йдеться у спеціальному законі.
У спірному випадку, як вже зазначено судом, частину 8 статті 65 Закону № 580-VIII доповнено абзацом другим, який передбачає, що поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Вирішуючи цей спір, суд враховує правову позицію Верховного Суду, сформульовану у постанові від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19, відповідно до якої: "…оскільки після 01 травня 2022 року законодавчо врегульовані спірні питання щодо переміщення поліцейських по службі, то відсутні обґрунтовані підстави й доцільність відступати від висновку щодо застосування відповідних норм Закону № 580-VIII у попередній редакції, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, та формулювати інший висновок щодо застосування цих норм, які після вказаної дати не підлягатимуть застосуванню в судовій практиці до правовідносин, аналогічних тим, які виникли в цій справі.
Верховним Судом викладені також висновки щодо згоди поліцейського на переміщення на рівнозначну посаду: …серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини першої статті 65 Закону № 580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.
Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (частина друга статті 68 Закону № 580-VIII).
В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
Отже, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 вказано, що якщо у різних постановах Верховного Суду викладені різні правові висновки зі спірного питання, то суд керується саме останньою правовою позицією Верховного Суду.
Суд вважає необхідним зазначити, що переведення позивача слугувало не тільки цілям, поставленим керівництвом держави перед Національною поліцією України, та необхідністю виконання завдань поліції, передбачених Законом № 580-VIII, а й мало на меті забезпечення дотримання прав і свобод людей, гарантованих їм Конституцією України, отже не може бути визнаним неефективним, або таким, що не відповідає інтересам служби.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Даючи оцінку спірному наказу відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд вважає, що такий прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено, тому відсутні підстави для визнання такого протиправним та скасування.
Враховуючи висновки суду про правомірність оскаржуваного наказу та те, що позовна вимога про зобов?язання Головного управління Національної поліції в Харківській області вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції у порядку статей 68, 77 Закону України «Про Національну поліцію» є похідною у задоволенні такої також слід відмовити.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених вище висновків суду не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

VII. Розподіл судових витрат.

У силу приписів ст. 139 КАС України, судові витрати не розподіляються.
Керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.
Повне найменування сторін:
Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач Головне управління Національної поліції в Харківській області, місцезнаходження: вул. Жон Мироносиць, буд. 13,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61002, код ЄДРПОУ 40108599.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 18.02.2026.

Суддя О.В. Пасечнік