СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/4205/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В. , суддя Тарасова І.В.
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал" (вх.№281 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 30.01.2026 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Усатою В.В., повне рішення складено 30.01.2026) у справі №922/4205/25
за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал", м.Харків,
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Альма-центр”, м.Харків,
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2025 року Комунальне підприємство "Харківводоканал" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Альма-центр” заборгованості у сумі 238 396,20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем) № 552/041-І-Н від 17.06.2020 щодо оплати наданих послуг.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.01.2026 у справі №922/4205/25 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що матеріали справи містять копію договору з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем) № 552/04-І-Н від 17.06.2020. Тобто, в підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача позивачем надано договір, який містить інший номер та посилання на який в позовній заяві відсутнє. Інші додатки до позовної заяви також стосуються договору з іншим номером, а саме “№ 552/04-І-Н”. Разом з цим, позовних вимог щодо стягнення заборгованості саме за договором з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем) № 552/04-І-Н від 17.06.2020, який долучено до матеріалів справи, позивачем заявлено не було, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем не надано до суду жодних доказів в підтвердження укладення між сторонами договору з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем) № 552/041-І-Н від 17.06.2020 та існування у відповідача за цим договором заборгованості, яка заявлена до стягнення.
Комунальне підприємство "Харківводоканал" з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства "Харківводоканал" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Альма-центр” та стягнути заборгованість у сумі 238 396, 20 грн; судові витрати покласти на відповідача. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при підготовці позовної заяви було допущено технічну описку в номері договору, а саме було указано «№552/041-І-Н», замість «№552/04-І-Н», (допущення описки, а саме зайва цифра в номері договору – « 1»). Позивачем до матеріалів справи надано договір № 552/04-І-Н від 17.06.2020. Наявність технічної описки в тексті позовної заяви (зазначення номера №552/041-І-Н) не змінює суті правовідносин, оскільки сторони, дата укладення, предмет договору, посилання в позові на пункти договору та у доданому договорі є ідентичними. До того ж, відповідач у своєму відзиві на позов сам посилався на правильний номер договору, що свідчить про відсутність будь-яких розбіжностей між сторонами щодо його ідентифікації.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Харківводоканал" (вх.№ 281 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 30.01.2026 у справі №922/4205/25 та постановлено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк до 12.03.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту. Встановлено учасникам справи строк до 12.03.2026 для подання заяв, клопотань, тощо. 
Судова колегія зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження у справі та розгляд даної апеляційної скарги в порядку письмового провадження, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, сформованими в програмі Діловодство спеціалізованого суду.
Таким чином, судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів задля повідомлення учасників процесу про хід розгляду справи, витримано терміни, які колегія суддів вважає достатніми для можливості реалізації заявником своїх процесуальних прав.
У частині 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження.
За таких обставин, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття апеляційного провадження у справі та розгляд даної апеляційної скарги в порядку, передбаченому частиною 10 статті 270 ГПК України.
11.03.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2948 від 12.03.2026), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСББ не є власником будинку та будь-яких приміщень у ньому, оскільки усі приміщення є спільною власністю співвласників будинку, ОСББ само по собі не споживає будь-яких послуг. Отже, договір з індивідуальним споживачем №552/04-І-Н від 17.06.2020, копія якого додана до позовної заяви, не відповідає Закону. Віднесення різниці показів між будинковим та квартирними приладами обліку на рахунок юридичної особи ОСББ є незаконним, оскільки ОСББ не є споживачем послуг і само по собі ними не користується. Усе споживання води здійснюється виключно співвласниками будинку. Позивач просто не бажає здійснювати розподіл різниці обсягів між споживачами послуг тим самим порушуючи закон. По суті до позовної заяви не додано жодного структурованого розрахунку заборгованості, в якому було б видно нарахування, сплати та залишки сум. Довідка по нарахуванню та сплаті, додана до позовної заяви, не містить даних щодо сплати, натомість у позові зазначено, що часткова сплата відбулася, з розшифровки платіжних документів не вбачається за що саме нараховані суми, а також не зазначено про те, що призначення платежу згідно платіжних доручень, які використані у розшифровці, було зовсім інше ніж його застосував позивач. За відсутності розрахунку заборгованості з чіткими цифрами обсягу послуги, обсягів сплати та інформації про те, за яку послугу які нарахування відбулися неможливо встановити дійсний обсяг боргу, який незаконно, на думку відповідача, намагається стягнути позивач. В листі позивача на адресу відповідача від 18.05.2021 зазначено, що станом на 30.04.2021 розмір заборгованості відповідача становить 21278,21 грн, проте ця сума не збігається з жодним документом, який доданий до позовної заяви.
12.03.2026 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення (вх.№2979), в яких останній зазначає, що твердження відповідача в запереченнях суперечить його діям, а саме відповідач стверджує про незаконність укладеного договору і тут же відповідачем за спірний період частково сплачено плату за послугу та повністю сплачено плату за абонентське обслуговування. Тобто, вбачається часткове виконання договірних зобов`язань. Також звертає увагу суду, що споживач жодного разу не звертався до КП «Харківводоканал» щодо припинення договірних відносин. Договір укладено уповноваженими особами, в судовому порядку договір не був розірваним чи зміненим.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.06.2020 між Комунальним підприємством “Харківводоканал”, виконавець, та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку “Альма-центр”, споживач, укладено договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем) № 552/04-І-Н ”, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а споживач- оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки і на умовах, що передбачені договором.
Відповідно до п.6 договору тарифи на послуги встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону та становлять:
-на послугу з централізованого водопостачання – 16,08 грн за 1 куб.м;
-на послугу з централізованого водовідведення – 8,928 грн за 1 куб.м.
У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну тарифів на послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам із зазначенням рішення відповідних органів.
У разі зміни тарифів у період дії договору нові тарифи застосовуються з моменту їх введення в дію без внесення додаткових змін до договору.
Згідно з п.7 договору плата за послуги складається з:
1) плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів на послугу та обсяг спожитих послуг, визначеного відповідно до законодавства;
2) плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.
Плата за абонентське обслуговування становить 23,60 грн.
У п.18 договору передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. 
Оплата послуг здійснюється не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не визначено договором. 
Рахунки на оплату послуг формуються виконавцем (якщо не визначено споживачами особу, що здійснює розподіл обсягів послуг), на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” та надаються споживачеві (його представникові) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги. 
Рахунки надаються у паперовому вигляді. За згодою споживача рахунки можуть надаватися йому в електронному вигляді, зокрема шляхом доступу до електронних систем обліку розрахунків. Рахунки надаються споживачеві на безоплатній основі.
За умовами п.21 договору розподіл обсягів наданих послуг між споживачами здійснюється відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Мінрегіоном.
Обсяг наданих споживачеві послуг з централізованого водовідведення визначається на рівні обсягів спожитих ним послуг з централізованого водопостачання та постачання гарячої води (п.22 договору).
Відповідно до п.24 договору обсяг споживання наданих послуг для споживачів, у яких відсутні вузли розподільного обліку, здійснюється розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Мінрегіоном.
Згідно з п.29 договору плата за абонентське обслуговування сплачується споживачем виконавцеві щомісяця.
У п.58 договору передбачено, що договір укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на один рік.
Внесення змін до договору здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, якщо інше не передбачено договором (п.59 договору).
За змістом п.60 договору договір може бути розірваний споживачем за умови попередження про це виконавця не менш як за два місяці до дати розірвання договору та допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання послуг.
Платежі від споживача зараховуються на відповідні календарні періоди згідно із призначенням, що зазначені в платіжному документі споживача. У випадку відсутності призначення платежів та за умови недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги споживача у такій черговості: 1. відшкодовуються витрати виконавця, пов`язані з одержанням виконання (сплачені суми судових витрат); 2. сплачуються суми пені, індексації і трьох відсотків річних, платежі із застосуванням кратного коефіцієнту за порушення умов договору та діючих правил; 3. сплачується сума боргу за надані послуги. При цьому платежі зараховуються на погашення боргів, які виникли в найбільш віддалені календарні періоди (п.84 договору).
Відповідно до п.85 договору акт наданих послуг (надалі - акт) отримується споживачем разом з розрахунковим документом відповідно до п.18 договору. Споживач зобов`язаний підписати та повернути виконавцю акт, у разі незгоди -направити виконавцю мотивовану відмову від підписання акту. У випадку неповернення споживачем підписаного акту або не направлення мотивованої відмови від підписання акту, акт вважається узгодженим споживачем в редакції виконавця.
У п.88 договору визначено, що сторони погодились, що повідомлення та інші документи, що будуть надаватися сторонами, вважаються врученими належним чином, якщо вони:
1) були надіслані на зазначені в цьому договорі адреси для листування споживача або виконавця, що зазначені у цьому договорі;
2) були вручені особисто уповноваженому представнику сторони. В такому випадку представник сторони, якому було вручено повідомлення, зобов`язаний підписати отримане повідомлення (інший документ) або розписатися на примірнику іншої сторони із зазначенням свого прізвища, ім`я та по батькові та дату отримання;
3) були направлені за допомогою засобів поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення. В такому випадку повідомлення (інший документ) вважається отриманим стороною за спливом 14 календарних днів від дати такого відправлення;
4) були направлені на адреси електронної пошти сторін, що визначені в цьому договорі у формі відсканованих копій підписаних сторонами документів.
Позивач зазначає, що КП “Харківводоканал” свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі – надало відповідачу послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що складаються з фактичних обсягів водоспоживання, водовідведення на загально будинкові потреби. 
На підтвердження наведеного позивачем до матеріалів справи надано:
-рахунок №2144565 від 30.06.2020 за червень 2020 року, відповідно до якого позивачем нараховано відповідачу 5629,45 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування, який отримано ОСББ – 22.07.2022, що підтверджується повідомленням про вручення рахунку №2144565 від 30.06.2020, на якому міститься печатка ОСББ та підпис (Самойлова);
-рахунок №2188580 від 30.09.2020 за вересень 2020 року, відповідно до якого позивачем нараховано відповідачу 8067,26 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування, який отримано ОСББ – 20.10.2021, що підтверджується повідомленням про вручення рахунку №2188580 від 30.09.2020, на якому міститься печатка ОСББ та підпис (Самойлова);
-рахунок №2203317 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року, відповідно до якого позивачем нараховано відповідачу 524,32 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування, який отримано ОСББ – 18.11.2020, що підтверджується повідомленням про вручення рахунку №2203317 від 31.10.2020, на якому міститься печатка ОСББ та підпис;
-рахунок №2297374 від 30.04.2021 за квітень 2021 року, відповідно до якого позивачем нараховано відповідачу 7123,61 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування, який отримано ОСББ – 18.05.2021, що підтверджується повідомленням про вручення рахунку №2297374 від 30.04.2021, на якому міститься печатка ОСББ та підпис (Самойлова);
-рахунок №2313431 від 31.05.2021 за травень 2021 року, відповідно до якого позивачем нараховано відповідачу 24306,02 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування, який отримано ОСББ – 28.06.2021, що підтверджується повідомленням про вручення рахунку, №2313431 від 31.05.2021, на якому міститься печатка ОСББ та підпис (Самойлова);
-рахунок №2330243 від 30.06.2021 за червень 2021 року, відповідно до якого позивачем нараховано відповідачу 27683,36 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування, який отримано ОСББ – 20.07.2021, що підтверджується повідомленням про вручення рахунку №2330243 від 30.06.2021, на якому міститься печатка ОСББ та підпис;
-рахунок №2347424 від 31.07.2021 за липень 2021 року, відповідно до якого позивачем нараховано відповідачу 27894,42 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування, який отримано ОСББ – 18.08.2021, що підтверджується повідомленням про вручення рахунку №2347424 від 31.07.2021, на якому міститься печатка ОСББ та підпис;
-рахунок №2364850 від 31.08.2021 за серпень 2021 року, відповідно до якого позивачем нараховано відповідачу 35921,74 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування, який отримано ОСББ – 23.09.2021, що підтверджується повідомленням про вручення рахунку №2364850 від 31.08.2021, на якому міститься печатка ОСББ та підпис;
-рахунок №2382109 від 30.09.2021 за вересень 2021 року, відповідно до якого позивачем нараховано відповідачу 38202,22 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування, який отримано ОСББ – 18.10.2021, що підтверджується повідомленням про вручення рахунку №2382109 від 30.09.2021, на якому міститься печатка ОСББ та підпис;
-рахунок №2433638 від 31.12.2021 за грудень 2021 року, відповідно до якого позивачем нараховано відповідачу 27460,28 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування, який отримано ОСББ – 17.01.2022, що підтверджується повідомленням про вручення рахунку №2433638 від 31.12.2021, на якому міститься печатка ОСББ та підпис.
Як зазначено в позові, за період з 01.06.2020 по 31.12.2021 включно, відповідачу була нарахована плата в сумі 264 785,64 грн та виставлені рахунки на цю суму відповідно до договору. Сума заборгованості частково сплачена у сумі 26 389,44 грн і залишок заборгованості становить 238 396,20 грн.
Відповідно до розшифровки платіжних документів, переданих абоненту ОСББ “Альма-центр”, позивачем за період червень 2020 року – грудень 2021 року нараховано 264 880,04 грн, відповідачем сплачено 26 483,84 грн, борг – 238 396,20 грн.
Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що згідно чинного законодавства ОСББ не може вважатися індивідуальним споживачем комунальних послуг, оскільки відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. ОСББ не є власником будинку та будь-яких приміщень у ньому, оскільки усі приміщення є спільною власністю співвласників будинку. Договір з індивідуальним споживачем № 552/04-І-Н від 17.06.2020, доданий до позовної заяви, не відповідає Закону. Віднесення різниці показів між будинковим та квартирними приладами обліку на рахунок юридичної особи ОСББ є незаконним, оскільки ОСББ не є споживачем послуг і само по собі ними не користується. Усе споживання води здійснюється виключно співвласниками будинку. 
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при підготовці позовної заяви було допущено технічну описку в номері договору, а саме було указано «№552/041-І-Н», замість «№552/04-І-Н», (допущення описки, а саме зайва цифра в номері договору – « 1»). Позивачем до матеріалів справи надано договір № 552/04-І-Н від 17.06.2020. Наявність технічної описки в тексті позовної заяви (зазначення номера №552/041-І-Н) не змінює суті правовідносин, оскільки сторони, дата укладення, предмет договору, посилання в позові на пункти договору та у доданому договорі є ідентичними. До того ж, відповідач у своєму відзиві на позов сам посилався на правильний номер договору, що свідчить про відсутність будь-яких розбіжностей між сторонами щодо ідентифікації цього договору.
Як свідчать матеріали справи, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, у позовній заяві зазначив, що між Комунальним підприємством «Харківводоканал» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Альма-центр» було укладено договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем) № 552/041-І-Н від 17.06.2020. 
Разом з цим, на підтвердження обставин, зазначених у позові, позивачем до матеріалів справи надано договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем) № 552/04-І-Н від 17.06.2020.
Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечував, що між сторонами було укладено договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем) № 552/04-І-Н від 17.06.2020, тобто договір, копія якого була надана позивачем до матеріалів позовної заяви.
Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, послався на те, що матеріали справи містять копію договору з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем) № 552/04-І-Н від 17.06.2020. Тобто, в підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача позивачем надано договір, який містить інший номер та посилання на який в позовній заяві відсутнє. Інші додатки до позовної заяви також стосуються договору з іншим номером, а саме “№ 552/04-І-Н”. Разом з цим, позовних вимог щодо стягнення заборгованості саме за договором з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем) № 552/04-І-Н від 17.06.2020, який долучено до матеріалів справи, позивачем заявлено не було, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем не надано до суду жодних доказів в підтвердження укладення між сторонами договору з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем) № 552/041-І-Н від 17.06.2020 та існування у відповідача за цим договором заборгованості, яка заявлена до стягнення.
Однак, колегія суддів не може погодитися з даним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст.16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
Статтею 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно зі статтею 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Відповідно до ч.2 ст.164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, що складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміють певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такими обставинами є юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 916/5763/23, від 23.04.2024 у справі № 910/12744/22, від 26.11.2024 у справі № 910/15342/23.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких – не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом з тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення від 01.03.2002 у справі "Кутіч проти Хорватії", заява №48778/99). 
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії", заява №28090/95).
Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 у справі №234/11607/20 зроблено висновок, що: "при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод".
Колегія суддів погоджується із доводами скаржника про те, що допущення описки позивачем в номері договору, а саме, зазначення зайвої цифри в номері договору – « 1» призводить до порушення права на доступ до правосуддя. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем до матеріалів справи надано договір № 552/04-І-Н від 17.06.2020. Наявність технічної описки в тексті позовної заяви (зазначення номера №552/041-І-Н) не змінює суті правовідносин, оскільки сторони, дата укладення, предмет договору, адреси, посилання в позові на пункти договору та у доданому договорі є ідентичними. До того ж, відповідач у своєму відзиві на позов посилався на правильний номер договору, що свідчить про відсутність будь-яких розбіжностей між сторонами щодо ідентифікації цього договору, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права. 
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).
У п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначає Закон України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку”. 
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. 
Згідно з ч.2 ст.4 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України. 
У ч. 4 ст. 4 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” визначено, що основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами. 
У п. 1.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 № 76 передбачено, що ці Правила визначають порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, в тому числі забезпечення нормального функціонування жилих будівель та прибудинкових територій протягом усього періоду їх використання за призначенням; проведення єдиної технічної політики в житловій сфері, що забезпечує виконання вимог чинних нормативів з утримання, поточного і капітального ремонту та реконструкції жилих будинків та прибудинкових територій. 
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” кінцевий споживач комунальної послуги (далі - споживач) - особа, яка здійснює кінцеве споживання комунальної послуги для власних потреб та є стороною договору про надання відповідної комунальної послуги як споживач (або є співвласником багатоквартирного будинку, об`єднання співвласників або управитель якого уклали відповідний договір про надання комунальної послуги в інтересах співвласників) згідно із Законом України "Про житлово-комунальні послуги". 
Правилами надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 №712 передбачено, що послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо.
У ст.18 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” встановлені обов`язки об`єднання, одним із яких є забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна, що належить співвласникам. 
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” комерційний облік комунальних послуг (далі - комерційний облік) - визначення за допомогою вузла комерційного обліку або за встановленими правилами у передбачених цим Законом випадках кількісних та якісних показників комунальної послуги, вимірювання яких забезпечується вузлом обліку, на підставі яких проводяться розрахунки за спожиті комунальні послуги. 
Згідно зі ст. 1 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. 
Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:
1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;
2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;
3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.
Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).
У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.
Відповідно до ст. 13 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/ тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. 
Рішенням загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Альма – Центр” за адресою: вул. Дмитрівська, 5 у м. Харків, оформленим протоколом від 20.03.2020, співвласниками будинку обрано модель договірних відносин з КП “Харківводоканал” на послугу централізованого водопостачання, послугу централізованого водовідведення - індивідуальний договір без обслуговування внутрішньобудинкових мереж.
При цьому, зазначеним рішенням не вирішене питання щодо сплати за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на загальнобудинкові потреби, які складаються з різниці показів комерційного приладу обліку води (загальнобудинковий) та розподільних приладів обліку води (квартирні). 
Зі змісту листа ОСББ “Альма – Центр” від 28.05.2020 за №16, адресованому КП “Харківводоканал” вбачається, що ОСББ просило різницю показів приладу обліку води загальнобудинкового та квартирних приладів обліку води, приладів обліку води нежитлових приміщень, у разі понаднормованих витрат на зареєстровану особу, нараховувати на загальнобудінкові потреби ОСББ “Альма – Центр”. 
Як зазначає позивач, голові правління ОСББ “Альма – Центр” було запропоновано укласти договір з КП “Харківводоканал” про надання відповідних послуг, а саме договір який відповідає обраній моделі договірних відносин співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: вул. Дмитрівська, 5 у м. Харків, що відповідає вимогам ст. 14 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”. 
17.06.2020 між КП “Харківводоканал” та ОСББ “Альма – Центр” було укладено договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем) № 552/04-І-Н. 
Згідно з п.7 договору плата за послуги складається з:
1) плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів на послугу та обсяг спожитих послуг, визначеного відповідно до законодавства;
2) плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.
Тобто, є дві складові договору – плата за послугу і плата за абонентське обслуговування, які нараховуються одночасно і відображаються в одному рахунку який надається споживачу. 
За умовами п.21 договору розподіл обсягів наданих послуг між споживачами здійснюється відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Мінрегіоном.
Обсяг наданих споживачеві послуг з централізованого водовідведення визначається на рівні обсягів спожитих ним послуг з централізованого водопостачання та постачання гарячої води (п.22 договору).
Відповідно до п.24 договору обсяг споживання наданих послуг для споживачів, у яких відсутні вузли розподільного обліку, здійснюється розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Мінрегіоном.
Позивачем на підтвердження позовних вимог надано рахунки: №2144565 від 30.06.2020 за червень 2020 року на суму 5629,45 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування; №2188580 від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 8067,26 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування; №2203317 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року на суму 524,32 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування; №2297374 від 30.04.2021 за квітень 2021 року на суму 7123,61 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування; №2313431 від 31.05.2021 за травень 2021 року на суму 24306,02 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування; №2330243 від 30.06.2021 за червень 2021 року на суму 27683,36 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування; №2347424 від 31.07.2021 за липень 2021 року на суму 27894,42 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування; №2364850 від 31.08.2021 за серпень 2021 року на суму 35921,74 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування; №2382109 від 30.09.2021 за вересень 2021 року на суму 38202,22 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування; №2433638 від 31.12.2021 за грудень 2021 року на суму 27460,28 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 23,60 грн плати за абонентське обслуговування. 
Всього за наведеними вище рахунками позивачем нараховано 202 812,68 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 236,00 грн плати за абонентське обслуговування.
Колегія суддів вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.
Також, зі змісту розшифровки платіжних документів, переданих абоненту ОСББ “Альма-центр”, вбачається, що позивачем, в розрахунок суму боргу включено нарахування плати за абонентське обслуговування за: липень- серпень 2020 року, листопад-грудень 2020 року, січень – березень 2021 року, жовтень-листопад 2021 року. 
Рахунків за вказані місяці до матеріалів справи не надано.
Разом з цим, умовами договору (п.7 договору) передбачено, що плата за абонентське обслуговування становить 23,60 грн.
Згідно з п.29 договору плата за абонентське обслуговування сплачується споживачем виконавцеві щомісяця.
Тобто, дана плата є фіксованою, узгодженою сторонами та такою, що сплачується щомісячно.
Відтак, позовні вимоги щодо нарахування позивачем плати за абонентське обслуговування за: липень- серпень 2020 року, листопад-грудень 2020 року, січень – березень 2021 року, жовтень-листопад 2021 року у загальному розмірі 212,40 грн є обґрунтованими.
Крім того, зі змісту розшифровки платіжних документів, переданих абоненту ОСББ “Альма-центр”, також вбачається, що позивачем, крім наведених вище рахунків, в розрахунок суму боргу включено нарахування за централізоване водопостачання та водовідведення за: січень 2021 року у розмірі 3191, 52 грн; лютий 2021 року у розмірі 1742,05 грн; листопад 2021 року у розмірі 56 685,39 грн, всього 61 618,96.
Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що рахунків за вказані місяці матеріали справи не містять. 
Відповідно до частин 1-4 статті 13 ГПК судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Також, одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до статті 14 ГПК полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (такі висновки наведено у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.86 ГПК України).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність нарахування за централізоване водопостачання та водовідведення за: січень 2021 року, лютий 2021 року, листопад 2021 року у загальному розмірі 61 618,96 грн, а відтак позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.
Зі змісту розшифровки платіжних документів, переданих абоненту ОСББ “Альма-центр”, вбачається, що відповідачем було сплачено 26 483,84 грн за надані послуги. 
При цьому, як зазначає позивач, кошти перераховані платіжною інструкцією від 30.06.2023 №86 в сумі 9432,12 грн зараховані відповідно до призначення платежу «плата заборгованості за 2021 р за централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, абонентське обслуговування» на період з січня 2021 по частково квітень 2021. Кошти перераховані платіжною інструкцією від 30.06.2023 №85 в сумі 9432,12 грн зараховані відповідно до призначення платежу «плата заборгованості за 2022 р за централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, абонентське обслуговування» на погашення заборгованості за 2022 рік, а залишок коштів був зарахований на період з квітень 2021 по травень 2021 відповідно до пункту 84 договору (платежі зараховуються на погашення боргів, які виникли в найбільш віддалені календарні періоди). Кошти перераховані платіжною інструкцією від 05.11.2025 №159 в сумі 354,00 грн зараховані відповідно до призначення платежу «за абонентське обслуговування» відповідно до пункту 84 договору. 
Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що до позовної заяви не додано жодного структурованого розрахунку заборгованості, в якому було б видно нарахування, сплати та залишки сум. Довідка по нарахуванню та сплаті, додана до позовної заяви, не містить даних щодо сплати, натомість у позові зазначено, що часткова сплата відбулася, з розшифровки платіжних документів не вбачається за що саме нараховані суми, а також не зазначено про те, що призначення платежу згідно платіжних доручень, які використані у розшифровці, було зовсім інше ніж його застосував позивач. За відсутності розрахунку заборгованості з чіткими цифрами обсягу послуги, обсягів сплати та інформації про те, за яку послугу які нарахування відбулися неможливо встановити дійсний обсяг боргу, який незаконно, на думку відповідача, намагається стягнути позивач.
Однак, колегія суддів зазначає, що доказів звернення відповідача до позивача з приводу роз`яснення нарахування позивачем плати за централізоване водопостачання та водовідведення за спірний період матеріали справи не містять, враховуючи те, що ОСББ отримувало рахунки за надані позивачем послуги. Також матеріали справи не містять контррозрахунку заборгованості відповідача. 
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з пропозиціями щодо зміни умов договору у разі незгоди з умовами укладеного договору.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 202 812,68 грн за централізоване водопостачання та водовідведення та 448,40 грн (236,00 грн +212,40 грн) плати за абонентське обслуговування, загалом 203 261,08 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання відповідача на незаконність укладеного договору, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом п.60 договору договір може бути розірваний споживачем за умови попередження про це виконавця не менш як за два місяці до дати розірвання договору та допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання послуг.
В матеріалах справи відсутні докази звернення ОСББ до КП “Харківводоканал” щодо припинення договірних відносин або розірвання чи визнання недійсним укладеного між сторонами договору у судовому порядку.
Крім того, як свідчать матеріали справи, відповідачем за спірний період частково сплачено плату за послугу за централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, та повністю, як стверджує позивач, сплачено плату за абонентське обслуговування. Тобто, відповідачем частково виконувались умови договору.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково, тому рішення Господарського суду Харківської області від 30.01.2026 у справі №922/4205/25 слід скасувати, як таке, що прийнято з порушенням норм процесуального права та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Відповідно до п.п.б), в) п.4 ч.1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У ч.1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи
Відповідно до ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.2 ч.1 статті 275, п.4 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 30.01.2026 у справі №922/4205/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Альма-центр” (61052, м. Харків, вул. Дмитрівська, 5, ЄДРПОУ 24283356) на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" (61052, м. Харків, вул. Конторська, 90, ЄДРПОУ 03361715) 203 261,08 грн заборгованості та 2439,13 грн судового збору за подання позовної заяви.
В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Альма-центр” (61052, м. Харків, вул. Дмитрівська, 5, ЄДРПОУ 24283356) на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" (61052, м. Харків, вул. Конторська, 90, ЄДРПОУ 03361715) 3658,69 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктами а)-г) частини 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України. 

Повна постанова складена 21.04.2026.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза 

Суддя І.В. Тарасова