ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року	Справа № 495/9694/25	
 	Номер провадження 1-кп/495/55/2026	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгороді-Дністровському кримінальне провадження, відомості про яке внесено 06.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019160240000271, за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, що проживає за адресою АДРЕСА_1 , інваліда ІІІ групи, із середньою освітою, працює за наймом, в цивільному шлюбі, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не депутата, раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, 
УСТАНОВИВ:
1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_5 04 лютого 2019 року, у вечірню годину, точний встановити не надалось можливим, перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , розпочав словесний конфлікт із своєю співмешканкою ОСОБА_7 , на підґрунті того, що остання, в той час коли він в день був на роботі, без попередньої згоди з кишені його куртки взяла грошові кошти. Під час сварки, ОСОБА_5 перебуваючи в стані емоційного збудження з ванної кімнати будинку взяв відро з гарячою водою, котрою облив ОСОБА_7 , в результаті чого остання отримала глибоку опікову рану нижньої половини передньої поверхні живота, передньої поверхні стегон, області промежини, лівої половини тазової області і лівої сідничної області, що становить більш як 20 % поверхні тіла, та у відповідності до п. 2.1.3, «ПРАВИЛ судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень» ( 1995 р.) мають ознаки ТЯЖКИХ по критерію небезпеки для життя. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 померла в ніч з 05 на 06 лютого 2019 року.
2. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Такими діями  ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.
3. Оцінка доказів.
Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам вимоги ч.3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого  ОСОБА_5 відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують особу обвинуваченого, стосуються долі речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат.
Так, обвинувачений  ОСОБА_5 , його захисник, прокурор, погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився вищезазначеним порядком.  ОСОБА_5 було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.
Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений  ОСОБА_5 пояснив, що визнає вину в інкримінованих йому діях, повністю підтверджує обставини, викладені в обвинувальному акті.
Зокрема показав, що подія відбулася в лютому 2019 року, ввечері після роботи. Так сталося, що він був випивший, прийшов з роботи, вони зі своєю співмешканкою поскандалили і він вилив відро води на свою ОСОБА_8 з якою проживав разом 15 років. То була вода з бойлера і він не знав, що вона гаряча, хотів просто щоб вона перестала кричати. На наступний день, коли він прийшов з роботи, вона лежала на ліжку, він її запитав чи їй погано і чи викликати швидку, вона сказала, що швидкої не потрібно, а до 12 години вона померла. Він в першу чергу викликав швидку, але вони не встигли приїхати. Дуже шкодує про вчинене та розкаюється. Хоч і пройшло же кілька а досі кожного дня згадує і шкодує.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю доведена.
4. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 у відповідності до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст.66 КК України суд визнає щире каяття, надання допомоги потерпілій після вчинення кримінального правопорушення, допомогу Збройним Силам України.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачених ст.67 КК України не встановлено.
5. Мотиви призначення покарання.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення правопорушень, зокрема те, що він вину визнав, а саме надання допомоги потерпілій, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом ІІІ групи, думку прокурора, який вважав за можливе застосувати в даному випадку ст. 69 КК України. 
Підставами застосування правових норм ч. 1 ст. 69 КК України є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття, пост кримінальну поведінку обвинуваченого, а саме надання допомоги потерпілій, що проявилося у тому, що він викликав швидку для неї, посильна допомога Збройним Силам України, що підтверджується відповідною квитанцією, відсутність обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання.
А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, приймаючи до уваги усі зазначені вище обставини у їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити покарання із застосуванням до обвинуваченого ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, а саме строком на 5 років.
Також суд враховує, що згідно з приписами ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши наведені обставини суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Так, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся, його посткримінальну поведінку, зокрема те, що він викликав швидку потерпілій та намагався їй допомогти. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, є особою з інвалідністю. Суд також враховує позицію прокурора, який просив не позбавляти волі обвинуваченого.
Ураховуючи вищевикладене, суд доходить переконання, про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування реального покарання у вигляді позбавлення волі, та застосування до нього ст. 75 КК України, тобто - звільнення від відбування покарання з випробуванням, що найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначення обвинуваченому саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Разом із цим суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
6. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
На стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.04.2019 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якого сплив 26.05.2019 і після того не продовжувався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили у ОСОБА_5 суд не вбачає.
Речові докази відсутні. Процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов у справі не заявлено.
Керуючись ст.ст. 128, 349, 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя          ОСОБА_9