Справа № 463/12541/25
Провадження № 2/463/806/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року Личаківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді   Жовніра Г.Б.,
за участю секретаря судового засідання Косопуд М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,- 
встановив:
представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди в розмірі 19 375,47 грн, а також судовий збір – 3 028 гривень.
Позов мотивує тим, що 28 грудня 2022 року з вини відповідача, який керував транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , мала місце ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Skoda Kodiag», д.н.з. НОМЕР_2 , який був застрахований в ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до Договору добровільного страхування №001427/4100/0000115 від 21.11.2022 укладеного між ПрАТ «СК «Уніка» та ТзОВ «Сингента». 
На виконання умов договору на підставі страхового акту, позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 69241,47 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №066906 від 13.01.2023.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу ЕР/211626915 з лімітом відповідальності за шкоду майну 160 000 грн. та франшизою 2600 грн. Відповідно ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало на рахунок позивача суму страхового відшкодування в розмірі 49866 грн. 
Враховуючи те, що фактичний розмір шкоди, завданий транспортному засобу «Skoda Kodiag», д.н.з. НОМЕР_2 , перевищує страхове відшкодування, виплачене страховою компанією відповідача, тому на підставі ст.993, 1194 ЦК України, ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 27 Закону України «Про страхування» просить стягнути з відповідача на користь позивача 19375,47 грн. (69241,47 - 49866 = 19375,47 грн.).
Ухвалою судді від 26 січня 2026 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву.
У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.
Так, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.
Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові № 755/4829/23, провадження № 61-73 св 24 від 13.05.2024 року, згідно якої вказано, що: «суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України)».
Окремо суд зазначає, що згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022 року, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.
За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи – адресатом.
Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження у справі. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.
Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі – Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.
Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.
Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. У свою чергу особа, яка зареєструвала своє місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року.
Отже для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. У тому числі законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.
Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.
Крім того, відповідач повідомлявся про судове засідання щодо розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.
Як вбачається з позовної заяви та долучених до неї документів, внаслідок ДТП, що мала місце 28.12.2022 з вини відповідача, який керував транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , був пошкоджений автомобіль «Skoda Kodiag», д.н.з. НОМЕР_2 , який був застрахований в ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до Договору добровільного страхування №001427/4100/0000115 від 21.11.2022.
Вину відповідача у вчиненні вказаної вище ДТП встановлено постановою Личаківського районного суду м.Львова від 01.03.2023, згідно якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4,124 КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3400 грн.).
Відповідно до страхового акта №7039603429 від 12.01.2023 сума страхового відшкодування склала 69241,47 грн та така виплачена позивачем 13.01.2023, що підтверджується платіжною інструкцією №066906.
Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вказаній нормі кореспондує також ст.27 Закону України «Про страхування».
Відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як вбачається з матеріалів справи на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу ЕР/211626915 з лімітом відповідальності за шкоду майну 160 000 грн.та франшизою 2600 грн. Відповідно ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало на рахунок позивача суму страхового відшкодування в розмірі 49866 грн. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач здійснив виплату страхового відшкодування власнику застрахованого транспортного засобу «Skoda Kodiag», д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 69241,47 грн, у зв`язку з чим набув право зворотної вимоги до відповідача, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), здійсненою ТДВ СК «Альфа-Гарант», становить 19375,47 грн. (69241,47 - 49866 = 19375,47 грн.), відповідачем, не представлено суду жодних доказів на спростування доводів позивача, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.
У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 3028 грн судового збору.
Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, - 
ухвалив:

позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»- задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» заборгованість у розмірі 19375,47 грн (дев`ятнадцять тисяч триста сімдесят п`ять гривень сорок сім копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» 3028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень) судових витрат.

Судове рішення складено та підписано 21 квітня 2026 року.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», місцезнаходження: м. Київ, вул. О. Теліги, 6-Б, корп. 4, код ЄДРПОУ 20033533.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Г.Б. Жовнір