Справа № 643/4256/25
Провадження № 3/643/285/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13.03.2026       м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
28 квітня 2025 року до Салтівського районного суду міста Харкова надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2025, вищевказаний матеріал передано на розгляд судді Новіченко Н.В.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 12.03.2025 серії серії ВАВ № 034426, 19.01.2025 року приблизно о 22:30 год. у м. Харкові по вул. Василя Стуса, біля буд. 37 ОСОБА_1 виражалась нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушила громадський порядок. 
Вказані дії кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Після надходження адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 до суду, його розгляд було призначено на 29.04.2025.
29.04.2025 розгляд справи відкладено на 05.05.2025 у зв`язку з неявкою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
05.05.2025 захисником Царьовим Р.В. подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.
У зв`язку з цим, 05.05.2025 розгляд справи відкладено на 06.06.2025.
06.06.2025 захисником Царьовим Р.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю захисника у іншій справі.
У зв`язку з цим, 06.06.2025 розгляд справи відкладено на 07.07.2025.
07.07.2025 захисником Царьовим Р.В. подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 та долучення додаткових доказів у справі.
У судовому засіданні 07.07.2025 ОСОБА_1 пояснила, що 19.01.2025 приблизно о 22:00 год. вона разом із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх восьмирічним сином викликали таксі та прямували додому за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, буд. 25. Біля будинку № 37 по вул. Василя Стуса вони попросили водія зупинитися, щоб ОСОБА_5 зайшов до магазину «Посад» придбати воду та цигарки. Водій запропонував одразу розрахуватися за поїздку та назвав суму 250 грн, що, за словами ОСОБА_1 , перевищувала вартість поїздки, зазначену службою таксі (180 грн). ОСОБА_6 поцікавилася причиною такої різниці у вартості, на що водій повідомив, що очікував пасажирів 14 хвилин. При цьому, за словами ОСОБА_1 , повідомлення про те, що автомобіль очікує, вони не отримували. У зв`язку з цим між ними та водієм виник конфлікт, до якого долучився ОСОБА_5 , який передав водію грошові кошти в повному обсязі та вийшов з автомобіля. Після цього, за словами ОСОБА_1 , водій вийшов з автомобіля та застосував щодо ОСОБА_5 газовий балончик. Коли вона разом з іншими пасажирами також вийшла з автомобіля, водій узяв її за руку та застосував газовий балончик і щодо неї, при цьому стверджував, що вона ламає двері автомобіля. ОСОБА_1 зазначила, що після цього закрила очі руками та почула, як автомобіль поїхав. Згодом ОСОБА_6 викликала поліцію та швидку медичну допомогу. Після прибуття працівників поліції на місце події також прибув водій таксі, який стверджував, що ОСОБА_1 пошкодила його автомобіль. Разом з тим ОСОБА_1 зазначила, що нецензурною лайкою на адресу водія не висловлювалася.
Разом з цим, у судовому засіданні 07.07.2025 судом було розглянуто клопотання про виклик та допит як свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 . 
Вказане клопотання судом задоволено, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 13.08.2025 для виклику вказаних свідків.
У подальшому розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема у зв`язку з неявкою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поданням її захисником клопотань про ознайомлення з матеріалами справи, виклик та допит свідків, відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях та хворобою, а також у зв`язку з перебування судді у нарадчій кімнаті, та аварійним відключенням електропостачання.
13.03.2026 ОСОБА_1 та її захисник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Аналогічні гарантії передбачені ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з ч. 2 ст. 277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173 КУпАП, підлягають розгляду протягом доби.
Суд враховує, що з моменту надходження адміністративного матеріалу розгляд справи неодноразово відкладався, переважно з підстав подання стороною захисту клопотань про відкладення розгляду справи, що фактично призвело до тривалого розгляду. При цьому, суд неодноразово надавав ОСОБА_1 та її захиснику можливість бути присутніми у судовому засіданні та реалізувати свої процесуальні права. 
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що неявка ОСОБА_1 та її захисника у судове засідання зумовлена їх процесуальною поведінкою, а подальше відкладення розгляду справи призводить до безпідставного затягування провадження та суперечитиме завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначеним ст. 1 КУпАП.
За таких обставин суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи та вважає за можливе провести її розгляд за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання захисника Царьова Р.В. про відкладення розгляду справи слід відмовити.
Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 у судове засідання 13.03.2026 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Відомостей про поважність причин неявки суду не надано.
Суд зазначає, що відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема ст. 268, 278, 280 КУпАП, під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити докази та надати їм належну оцінку. Проте неявка свідка сама по собі не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Крім того, письмові пояснення свідків долучені до матеріалів справи за клопотанням захисника Царьова Р.В. 
Суд також враховує строки розгляду справ про адміністративні правопорушення та принцип оперативності судового розгляду. Відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою свідків за відсутності даних про поважність причин такої неявки та з урахуванням наявності в матеріалах справи їх письмових пояснень призвело б до безпідставного затягування розгляду справи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що неявка свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 не перешкоджає всебічному, повному й об`єктивному з`ясуванню обставин справи, а тому справа підлягає розгляду за наявними у ній доказами без їх участі.
У судовому засіданні 13.03.2026 ОСОБА_2 пояснив, що працює водієм таксі. 19.01.2025 він виїхав на власному автомобілі працювати. Близько 22:00 год. він прийняв через застосунок замовлення за адресою: вул. Костьольна, 17, з пунктом призначення — м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, буд. 25. Прибувши за вказаною адресою о 22:04 год., він у застосунку відмітив прибуття, після чого почав нараховуватися час очікування. Близько 22:20 год. до автомобіля підійшли четверо осіб та сіли в салон, що він також відмітив у застосунку. Під час руху по вул. Василя Стуса один із пасажирів, чоловік, попросив зупинити автомобіль біля магазину «Посад», повідомивши, що вони вийдуть у цьому місці. При цьому до кінцевого пункту призначення, зазначеного у замовленні, вони не доїхали приблизно 500 метрів. Близько 22:30 год. ОСОБА_2 зупинив автомобіль біля магазину «Посад», після чого він повідомив пасажирам, що вартість поїздки становить 253 грн. Після чого ОСОБА_1 почала кричати, вона була у нетверезому стані. ОСОБА_2 зазначив, що вони були не згодні з вартістю проїзду. За його словами, між ним та ОСОБА_1 виник конфлікт, під час якого вона почала висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою та вдарила його по спині.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до відповідальності, потерпілого, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Диспозиція ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.
Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Найбільш розповсюджена форма дрібного хуліганства - нецензурна лайка у громадських місцях, непристойні висловлювання. Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язній манері.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце.
Громадське місце - вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже, громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.
З об`єктивної сторони, хуліганство, незалежно від виду відповідальності (адміністративної чи кримінальної), характеризується порушенням громадського порядку, а з суб`єктивної сторони - умисною виною та мотивом явної неповаги до суспільства.
Тобто, дрібне хуліганство характеризується наявністю умислу. Особа, яка скоїла дрібне хуліганство, розуміє, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає чи умисно допускає неповагу до суспільства.
Адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП має матеріальний склад, тому суспільно небезпечні наслідки можуть бути поставлені у вину особі лише за умови, що вони перебували в причинно-наслідковому зв`язку з його дією або бездіяльністю.
З системного аналізу діючого законодавства вбачається, що суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку та спокою громадян.
Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові "Про судову практику у справах про хуліганство" від 22 грудня 2006 року № 10 дійшов висновку про те, що судам, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства.
Так, згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» дрібне хуліганство - це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи. Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства. З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства. За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства. Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 034426 від 12.03.2025, 19.01.2025 року приблизно о 22:30 год. у м. Харкові по вул. Василя Стуса, біля буд. 37 громадянка ОСОБА_1 виражалась нецензурною лайкою в адресу громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим скоїла дрібне хуліганство.
Між тим, у протоколі взагалі не зазначено, яким чином вказаними діями ОСОБА_1 був порушений громадський порядок і спокій громадян, як і не зазначено мотив вчинення ОСОБА_1 відповідних дій, в той час як протокол, є актом обвинувачення й повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.
При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що вказані вище дії ОСОБА_1 вчинила саме з мотивом явної неповаги до суспільства, умисного порушення громадського порядку і спокою громадян.
Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП: ні об`єктивної сторони правопорушення у сфері суспільних правовідносин, ні суб`єктивної - у формі умислу особи на скоєння хуліганських дій, з метою порушення громадського порядку.
Жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 відповідних дій саме з мотивом явної неповаги до суспільства суду надано не було.
Враховуючи вищевикладене, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ст. 173 КУпАП, та які б підпадали саме під ознаки дрібного хуліганства.
Таким чином, судом не встановлено наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а саме: хуліганського мотиву та умислу, спрямованого на порушення громадського порядку, оскільки дрібне хуліганство наявне лише за умови наявності хуліганського мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи порушити не тільки громадський порядок, але й проявити неповагу до суспільства чи окремої особи без вагомих на те причин, що в даному випадку відсутнє.
Фабула адміністративного правопорушення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, не відображає всіх істотних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, тобто дрібного хуліганства.
У відповідності до рішень ЄСПЛ у справах «Малофеєва проти Росії» та «Карєлін проти Росії» у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа належним чином не може підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін ( оскільки фактично суд перебирає на себе не властиву йому функцію обвинувачення), що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і у такому разі справа має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення.
У даній справі під час складання матеріалів адміністративного провадження, правоохоронним органом, не було зібрано достатньої кількості інших безспірних доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а наявні в матеріалах справи докази цього не підтверджують.
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки дії ОСОБА_1 , зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, жодні докази на підтвердження її вини відсутні, суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не доведена поза розумним сумнівом, у зв`язку з чим провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 35, 173, 251, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя             Н.В. Новіченко