16.02.26
22-ц/812/473/26
Провадження №22-ц/812/473/26 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року м. Миколаїв
Справа № 484/1313/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шаманської Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В., 
за участю секретаря –Шурми Є.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу
за позовом 
ОСОБА_1 
до
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
про визначення додаткового строку для прийняття спадщини
за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 , поданою її представником ОСОБА_5 ,
на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Шикерею І.А., 11 грудня 2025 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 11 грудня 2025 року,

у с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
В подальшому ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 квітня 2025 року здійснено заміну відповідача належними відповідачами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з земельної ділянки, площею 9,192 га, кадастровий номер 4825480400:03:000:0154, що розташована в межах території Болеславчицької сільської ради Первомайського району Миколаївської області.
Наприкінці грудня 2024 року випадково від сторонніх людей йому стало відомо про смерть ОСОБА_6 та те, що за життя, а саме 03 грудня 2025 року він склав заповіт, за умовами якого зазначену земельну ділянку заповідав йому – ОСОБА_1 .
Після з`ясування усіх цих обставин, він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 
Постановою від 03 березня 2025 року державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори відмовлено у вчинені нотаріальної дії та оформленні спадкових прав на майно померлого ОСОБА_6 у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини.
Позивач зазначав, що не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що він не перебував у родинних відносинах з померлим, проживав у іншій місцевості, ніж спадкодавець, про його смерть та наявність заповіту дізнався лише у грудні 2024 року 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 терміном 2 місяці.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2025 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 – ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано правової оцінки поважності причин пропуску строку прийняття спадщини ОСОБА_1 . ОСОБА_5 зазначала, що позивачу достеменно було відомо про наявність заповіту, складеного на його ім`я, та посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Ткаченко Н.В. 03 грудня 2015 року. В підтвердження зазначеного представник ОСОБА_3 вказувала, що цього ж дня 03 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_6 укладено договір позики на суму 200 000 грн, який посвідчено тим самим приватним нотаріусом.
Крім того, апелянт зазначала, що у матеріалах спадкової справи міститься письмове повідомлення від 12 вересня 2022 року, направлене ОСОБА_1 нотаріусом про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_6 та необхідність прийняття рішення щодо визначеного у заповіті спадкового майна. Однак, через власну пасивну поведінку позивач не скористався правом на прийняття спадщини за заповітом, тому правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Представник позивача вказувала, що позивачем до позову долучено копію фотокопії заповіту на нотаріальному бланку серії НАС 418221, завірену 20 грудня 2024 року державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори, а в матеріалах спадкової справи знаходиться інший примірник заповіту, який залишався на зберіганні у справах приватного нотаріуса, то це свідчить про те, що оригінал заповіту на нотаріальному бланку знаходився у ОСОБА_1 як і оригінал договору позики від 03 грудня 2015 року, що були гарантійними документами на випадок відмови відповідачів від виконання взятих спадкодавцем зобов`язань. 
Зазначені обставини свідчать про обізнаність позивача про наявність заповіту, складеного ОСОБА_6 на його ім`я. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У судовому засіданні представник  ОСОБА_3 – ОСОБА_5 , підтримала доводи апеляційної скарги, та просила її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги , просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_5 , представника позивача – ОСОБА_7 , перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,
а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261–1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Судом встановлено, що   ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08 березня 2022 року (а.с.17).
Після смерті ОСОБА_6 , за заявами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Сіраченко Т.П., було заведено спадкову справу № 324/2022 (а.с.15-66).
25 жовтня 2023 року відповідачам: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на 1/15 кожній, а 24 листопада 2023 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 9,192 га, кадастровий номер 4825480400:03:000:0154, що розташована в межах території Болеславчицької сільської ради Первомайського району Миколаївської області на 1/3 частку кожній. 
За життя, а саме 03 грудня 2015 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Ткаченко Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2242, за умовами якого, належну йому земельну ділянку, площею 9,192 га, кадастровий номер 4825480400:03:000:0154, що розташована в межах території Болеславчицької сільської ради Первомайського району Миколаївської області, заповів ОСОБА_1 , а у разі смерті спадкоємця, або неприйняття спадщини, або відмови від неї, чи усунення його від права на спадкування, спадкоємцем зазначеного вище нерухомого майна визначив – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6). 
Згідно даних Спадкового реєстру, даний заповіт є чинним (а.с.20).
Постановою нотаріуса Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Сіраченко Т.П. від 03 березня 2025 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , оскільки він пропустив строк для прийняття спадщини та не прийняв її (а.с.65,66).
ОСОБА_1 зазначає, що йому не було відомо про наявність заповіту спадкодавця, складеного на його ім`я, оскільки сам заповіт та відомості про його існування, стали відомі ОСОБА_1 , вже після смерті спадкодавця, та по за межами шестимісячного строку, визначеного   для прийняття спадщини. За такого, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріуса він звернувся лише 17 лютого 2025 року (а.с.62 зворот).
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50 цс 24 у пунктах 150-153 здійснила тлумачення приписів частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, та сформулювала такі висновки щодо застосування зазначених норм права, а саме те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.
Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/5757/23 від 26 червня 2024 року.
Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.
У даній справі ОСОБА_1 не є учасником спадкування на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем. Тому необізнаність його про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачу достеменно було відомо про наявність заповіту, складеного на його ім`я, та посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Ткаченко Н.В. 03 грудня 2015 року оскільки цього ж дня 03 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_6 укладено договір позики на суму 200 000 грн, який посвідчено тим самим приватним нотаріусом не заслуговують на увагу, оскільки заповіт є одностороннім правочином, що виключає можливість обізнаності особи, на яку складено заповіт, про наявність такого заповіту.
Письмове повідомлення від 12 вересня 2022 року, направлене ОСОБА_1 нотаріусом про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_6 та необхідність прийняття рішення щодо визначеного у заповіті спадкового майна не підтверджує обізнаність позивача про наявність заповіту, оскільки матеріали спадкової справи не містять відомостей про вручення такого повідомлення позивачу чи його дружині .
Представник позивача в апеляційній скарзі вказувала, що позивачем до позову долучено копію фотокопії заповіту на нотаріальному бланку серії НАС 418221, завірену 20 грудня 2024 року державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори, а в матеріалах спадкової справи знаходиться інший примірник заповіту, який залишався на зберіганні у справах приватного нотаріуса, що свідчить про те, що оригінал заповіту на нотаріальному бланку знаходився у ОСОБА_1 як і оригінал договору позики від 03 грудня 2015 року, що були гарантійними документами на випадок відмови відповідачів від виконання взятих спадкодавцем зобов`язань. Однак, зазначене твердження є власними міркуваннями та не підтверджено жодними доказами.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України
у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.
Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.
Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину
в порядку, встановленому чинним законодавством.
За такого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року.