30.03.26
22-ц/812/545/26
Провадження № 22-ц/812/545/26
ПОСТАНОВА
Іменем України
30 березня 2026 року м. Миколаїв
справа № 476/604/25
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В. 
суддів Серебрякової Т.В., Тищук Н.О.,
переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області, ухвалене 10 грудня 2025 року під головуванням судді Чернякової Н.В., повне судове рішення складено 19 грудня 2025 року,
У С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі – ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач зазначав, що 04 березня 2020 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-Договір №014-RO-82-46207096 згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит в розмірі 16637,09 грн. зі строком на 48 місяців з 04.03.2020 року по 04.03.2024 року, а позичальник, у свою чергу, зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у фіксованій процентній ставці у розмірі - 52,9 % річних. Право вимоги за вказаним договором відповідно до укладених договорів факторингу між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» від 30 листопада 2021 року №114/2-47, а в подальшому між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» від 10 січня 2023 року за №10-01/2023- перейшло до ТОВ «Коллект Центр».
Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 40567 грн 15 коп., з яких 15141 грн 80 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 16230 грн 30 коп. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 9195 грн 05 коп. – заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату розрахунку заборгованості. Також просив стягнути 16 000 грн витрат на правову допомогу.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача – адвокат Максименко В.В. - вказувала, що відповідач позовні вимоги визнає частково - в сумі 18104 грн 81 коп. Вказувала, що з наданої АТ «Райффайзен Банк Аваль» виписки по рахунку ОСОБА_1 відображено здійснення 30.11.2021 року погашення кредиту на суму 8856,94 грн. та стягнення процентів по кредиту на суму 13605,40 грн, які первісним кредитором не були враховані, а тому заборгованість підлягає зменшенню на суму здійснених платежів. Також представник відповідача просила відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу у зв`язку з тим, що позивачем на підтвердження таких витрат надано договір, укладений з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 як виконавцем надання юридичних послуг, а не з адвокатом, як передбачено ст. 137 ЦПК України. Також просила суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 
У відповіді на відзив ТОВ «Коллект Центр» вказувало, що наведені у відзиві доводи відповідача про зменшення заявленої до стягнення суми до 18104 грн 81 коп. є безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні бухгалтерських проводок. Так, відображені у виписках за рахунком операції за 30.11.2021 року з найменуванням "Погашення кредиту - 8856,94 грн." та "Стягнення % по кредиту - 13605,40 грн." є внутрішніми проводками первісного кредитора в день відступлення права вимоги (технічне закриття балансового кредитного рахунку Банку для передачі вимоги новому кредитору), а не платежами, ініційованими позичальником. Нульове сальдо балансового рахунку Банку відображає переміщення вимог між кредиторами, але не припиняє цивільно-правового обов`язку боржника погасити кредит і проценти. Розрахунки заборгованості, надані первісним кредитором та наступними кредиторами, сформовані після завершення банківського дня 30.11.21 року та вже враховують усі облікові операції до дати відступлення. Також позивач зазначав, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу було надано договір про надання правової допомоги, платіжну інструкцію, тарифи на послуги ФОП ОСОБА_2 , витяг з акту надання юридичної допомоги, заявку на надання юридичної допомоги; заявлена сума витрат є співмірною із складністю справи, зворотного відповідачем не доведено. ТОВ «Коллект Центр» вважало, що зазначений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу не відповідає складності справи, тому що підготовка відзиву на позовну заяву не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи.
Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором №014-RO-82-46207096 від 04.03.2020 року у сумі 18104 грн 81 коп. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 1081 грн 10 коп. судового збору. Відмовлено ТОВ «Коллект Центр» у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 3878грн 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за укладеним ним кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за наданим кредитом у розмірі 18104 грн 81 коп., що підлягає стягненню. При цьому суд вважав, що відповідачем були сплачені 8856,94 грн. та 13605,40 грн. у погашення заборгованості, які не були враховані в розрахунку заборгованості. Витрати на правничу допомогу відповідача було стягнуто пропорційно до розміру задоволених вимог. У задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу було відмовлено, оскільки позивачем документально не підтверджено надання правничої допомоги саме адвокатом.
В апеляційній скарзі ТОВ «Коллект Центр», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також просило стягнути судові витрати.
Позивач вважає помилковим висновок суду, щодо відмови у стягненні заборгованості на суму 22462 грн 34 коп. Так, відображені у виписках за рахунком операції за 30.11.2021 з найменуванням «Погашення кредиту 8 856,94 грн» та «Стягнення % по кредиту – 13 605,40 грн» є внутрішніми обліковими проводками первісного кредитора в день відступлення права вимоги (технічне закриття балансового кредитного рахунку Банку для передачі вимоги новому кредитору), а не платежами, ініційованими позичальником. Це підтверджується тим, що у графі контрагента за відповідними рядками зазначено АТ «Райффайзен Банк», тоді як реальні платежі позичальника у розрахункових документах і виписках ідентифікуються за ПІБ/картковим рахунком відповідача та містять ознаки дебетового списання з його карткового рахунку. Відсутність дебетування з кредитної картки відповідача та відсутність платіжних документів, що підтверджують саме клієнтський переказ коштів у вказаних сумах, унеможливлює віднесення цих проводок на зменшення заборгованості. Посилання Відповідача у своїх запереченнях на «вихідний залишок 0 грн» на особовому/кредитному рахунку станом на 30.11.2021 не свідчить про припинення зобов`язання . Нульове сальдо балансового рахунку Банку відображає переміщення вимоги між кредиторами (передачу/закриття обліку в Банку), але не припиняє цивільно-правового обов`язку боржника погасити кредит і проценти. Припинення зобов`язання можливе виключно у випадках, передбачених законом або договором (належне виконання, зарахування, прощення боргу, тощо), доказів чого відповідач суду не надав. Повторне віднімання сум 8 856,94 грн (тіло) та 13 605,40 грн (проценти) фактично призводить до подвійного списання. Розрахунки заборгованості, надані первісним кредитором та наступними кредиторами, сформовані після завершення банківського дня 30.11.2021 та вже враховують усі облікові операції до дати відступлення. Апелянт також звертає увагу, що відповідач не надав жодної платіжної інструкції/квитанції або виписки саме по кредитному рахунку за 29.11.2021 - 30.11.2021 з дебетовим списанням на суми 8 856,94 грн. та 13 605,40 грн, а посилання лише на внутрішні записи банку – недостатні. Також не погоджується з висновком суду про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки висновок щодо статусу адвоката та правової природи договору, є юридично помилковим. Статус адвоката не втрачається внаслідок здійснення ним професійної діяльності у формі фізичної особи – підприємця. Це підтверджується як нормами законодавства, так і усталеною судовою практикою. Отже, посилання на відсутність доказів статусу адвоката у ФОП ОСОБА_2 не мають правового значення та не впливають на допустимість витрат на професійну правничу допомогу. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу разом з позовною заявою з дотриманням вимог ч. 9 ст. 175 ЦПК України було надано Договір про надання правової допомоги, платіжну інструкцію, тарифи на послуги ФОП ОСОБА_2 , заявку на надання юридичної допомоги, витяг з Акту про надання юридичної допомоги.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Максименко В.В. - зазначала, що позивач не надав будь-яких доказів, що зазначені ним фінансові операції від 30.11.2021 є лише «внутрішніми банківськими проводками». Як убачається з банківської виписки, нульовий вихідний залишок утворився безпосередньо після проведення операцій з чітким цільовим призначенням «Погашення кредиту» та «Стягнення % по кредиту». Жодної операції з найменуванням «передача прав вимоги», «закриття балансового рахунку у зв`язку з передачею прав вимоги» або аналогічної у виписці не відображено. Виписка по рахунку відповідача з відображенням погашення кредиту, стягнення процентів та нульового вихідного залишку є належним і допустимим доказом зменшення боргу. Відсутність інших документів на підтвердження погашення кредиту не може тлумачитися проти відповідача. Також представник Савченка А.С. вважає, що суд правомірно відмовив позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу не з підстав укладення договору з фізичною особою - підприємцем, а у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи будь-яких доказів того, що особа, якою позивачу надавалась правова допомога, має статус адвоката у розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Позивач не надав суду ані свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ані посвідчення адвоката, що унеможливлює віднесення понесених витрат до витрат на професійну правничу допомогу, що можуть бути відшкодовані в порядку ЦПК України, та є самостійною підставою для відмови у їх стягненні. З урахуванням наведено адвокат Максименко В.В. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та стягнути з позивача на користь відповідача 4000 грн витрат на правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.
Також ТОВ «Коллект Центр» подало клопотання поновити строк та долучити до матеріалів справи скріншот з сайту Національної асоціації адвокатів України, щодо свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Субора Н.С. і врахувати його під час розгляду справи.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Максименко В.В., заперечувала проти долучення вказаного доказу, оскільки апелянт не надав доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Так, у статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 70 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 04 березня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-46207096, за яким кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 15 000 грн., оплати страхового платежу в розмірі 1 637,09 грн. на користь ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя", строком на 48 місяців з 04.03.2020 року по 04.03.2024 року, під фіксовану процентну ставку - 52,90 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за його користування.
Відповідно до умов п.2.2. кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами. Ануїтентний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів та розраховується за формулою, визначеною підпунктом 3.5.1. пункту 3.5. статті 3 розділу 6. Правил.
Згідно із п. 1.2.4 дата сплати щомісячного ануїтетного платежу 4 числа кожного календарного місяця згідно Графіку. 
Окрім цього, п. 7.3 Заяви-Договору передбачено, що Клієнт зобов`язаний у строк, що не перевищує трьох календарних днів з дати настання обставин (а у випадку, якщо відповідні обставини вимагають негайного реагування, то при першій можливості), письмово повідомляти Банк про настання обставин, які можуть вплинути на виконання ним обов`язків та/або на права Банку за Кредитом. Зокрема, такими обставинами є: зміна прізвища, ім`я, по-батькові, фактичного місця проживання та/або контактного телефону Клієнта; обставини, що тягнуть істотні (негативні зміни у платоспроможності і кредитоспроможності Клієнта, в т.ч. непрацездатність, втрату або зміну постійного місця працевлаштування Клієнта; будь-які судові провадження, претензії та вимоги третіх осіб до Клієнта або притягнення його до кримінальної відповідальності, або інші обставини, що загрожують майновому положенню Клієнта, створюють ризик стягнення істотної частини майна Клієнта, або іншим чином свідчать про загрозу невиконання Клієнтом зобов`язань за Кредитом.
Факт перерахування АТ «Райфайзен Банк» 04.03.2020 року 16 637,09 грн ОСОБА_1 підтверджується випискою з його рахунку (а.с. 23) та відповідачем не заперечується.
30 листопада 2021 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-47, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, у тому числі і за договором №014-RO-82-46207096.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 30 листопада 2021 року до договору про відступлення прав вимоги № 114/2-47 від 30 листопада 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014-RO-82-46207096 у загальному розмірі 22462,34грн., з яких:15141,80 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 7320,54 грн. заборгованість за відсотками.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, згідно якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 10 січня 2023 року до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги 10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014-RO-82-46207096 у загальному розмірі 31372,10 грн., з яких:15141,80 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 16230,30 грн. заборгованість за відсотками.
Згідно розрахунку позивача заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №014-RO-82-46207096 від 04.03.2020 року становить: 40567 грн 15 коп., з яких 15141 грн 80 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 16230 грн 30 коп. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 9195 грн 05 коп. – заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату розрахунку заборгованості.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Позивач надав докази на підтвердження виконання первісним кредитором умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів відповідачу, однак позичальник  ОСОБА_1 не надав доказів про повернення кредиту у строки та розмірі, передбачених кредитним договором.
Відповідно до позиції Верховного Суду у справі №554/4300/16-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
У виписці по рахунку відповідача за період з 03.03.2020 року по 13.12.2021 року відображено дві операції від 30.11.2021 року: на суму 8856,94 грн з призначенням платежу - погашення кредиту, та на суму 13605,40 грн. з призначенням платежу - стягнення процентів по кредиту, що, за твердженням представника ОСОБА_1 , з якими погодився суд першої інстанції, підтверджує погашення відповідачем кредитної заборгованості у вказаному розмірі.
Проте такі записи — це внутрішні банківські транзакції, а не операції із залученням коштів ззовні (наприклад, через систему електронних платежів або готівковий внесок). Характер цих надходжень визначається виключно внутрішнім бухгалтерським проведенням, а не реальною оплатою з боку клієнта, оскільки платником у цій операції виступає внутрішній рахунок банку АТ «Райфайзен Банк» 14305909, а не позичальник ОСОБА_1 . 
Тобто, ці операції не є оплатою кредитної заборгованості позичальником, не відображає списання коштів боржника та не може свідчити про погашення ним заборгованості.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що в цій же виписці по рахунку відповідача відображені операції з погашення кредиту, платником яких зазначений ОСОБА_1 , і такі операції були враховані як первісним, так і наступними кредиторами при розрахунку кредитної заборгованості відповідача.
Таким чином, операція від 30.11.2021 року на суму 8856,94 грн, та на суму 13605,40 грн. відображає внутрішнє управлінське коригування активу банку, а не реальне грошове надходження від ОСОБА_1 .
Відповідно до частини четвертої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Натомість відповідач на підтвердження своєї позиції про сплату заборгованості 30.11.2021 року на суму 8856,94 грн, та на суму 13605,40 грн не надав жодних належних та переконливих доказів, які б підтвердили вказані факти (зокрема, квитанцій про здійснення оплати через систему електронних платежів або внесення готівки тощо). 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність відповідачем факту погашення ним 30.11.2021 року кредитної заборгованості в розмірі 22 462,34 грн. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «Коллект Центр» у повному обсязі, а саме: стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 15141 грн 80 коп. заборгованості за тілом кредиту та 25 425 грн 35 коп. заборгованості за процентами, а всього - 40567 грн 15 коп.
Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позову ТОВ «Коллект Центр» у повному обсязі.
Разом з тим колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови суду першої інстанції у стягненні витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Зі змісту статті 137 ЦПК України слідує, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 виснувала, що витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України.
При подачі позовної заяви ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 16 000,00 грн. 
На підтвердження понесення таких витрат представник позивача надав договір про надання правової допомоги №02-09/2024-3 від 02 вересня 2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та ФОП ОСОБА_2 , заявку на надання юридичної допомоги №28 від 01 липня 2025 року, витяг з Акту №11 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 року, тарифи на послуги, між позивачем ТОВ «Коллект Центр» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .
Водночас будь якого документу, який підтверджує статус ФОП ОСОБА_2 , як особи, яка набула право надавати правничу допомогу згідно ст. 60, 62 ЦПК України, до суду першої інстанції надано не було. 
Стосовно надання позивачем після відкриття апеляційного провадження у справі, скріншоту з сайту Національної асоціації адвокатів України про те, що Субора Н.С. є адвокатом, то колегія судів виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Під час перегляду справи, колегією суддів не було встановлено існування об`єктивних перешкод, що позбавили позивача можливості надати вищевказані докази до суду першої інстанції. При цьому, позивачем не надано доказів про неможливість подання цих документів до суду першої інстанції, як цього вимагає ЦПК України, тому колегія суддів не приймає їх до уваги, при перегляді судового рішення.
За такого необхідно відмовити ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду скасовано, ухвалено нове про задоволення позову наявні підстави для відповідної зміни розподілу судових витрат, який зробив суд першої інстанції, і які в цій справі покладаються на відповідача, а також, відповідно необхідно розподілити судові витрати, понесені сторонами в апеляційній інстанції.
Так, при зверненні до суду з позовною заявою та апеляційної скаргою позивач сплатив, відповідно 2422 грн 40 коп. за подання позовної заяви (а.с.46) та 3633 грн. 60 коп. - за подання апеляційної скарги (а.с. 140.), а всього – 6056 грн. судового збору.
За такого з відповідача на користь позивача слід стягнути 6056 грн. судових витрат 
Крім того, у зв`язку із задоволення позову у повному обсязі відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу надану в суді першої та апеляційної інстанцій.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задовольнити частково.
Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (ЄДРПОУ 44276926) заборгованість за договором №014-RO-82-46207096 від 04.03.2020 року в сумі 40567 грн 15 коп. (сорок тисяч п`ятсот шістдесят сім гривень п`ятнадцять копійок). 
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції.
Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (ЄДРПОУ 44276926) відшкодування судового збору за позовну заяву та за апеляційну скаргу в загальному розмірі 6056 грн 00 коп. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень).
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.В. Серебрякова

Н.О. Тищук

Повна постанова складена 06 квітня 2026 року