Справа №461/1796/26
Провадження № 2/461/1959/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2026 року м. Львів
Галицький районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді Зубачик Н.Б., 
секретаря судових засідань Чубей К.А, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -
в с т а н о в и в:
АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №R01.00410.004993322 від 05.03.2019 в розмірі 40154,78 грн. та судовий збір у розмірі 3328 грн.
В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 05.03.2019 між АТ «Ідея Банк» та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R01.00410.004993322, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 33750,01 грн., зі сплатою 25,29 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.
Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується належним чином засвідченими копіями доказів видачі кредиту. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором, внаслідок чого станом на 04.03.2026 утворилась заборгованість в розмірі 40154,78 грн. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 12.12.2021 на адресу відповідача було направлено вимогу від 06.12.2021 про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до неї будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.
Проте, відповідач у встановлений строк зобов`язання за кредитним договором не виконала, з огляду на що 20.01.2021 за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис за №29 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, включаючи витрати на вчинення такого. Однак, в подальшому вищевказаний виконавчий напис нотаріуса в судовому порядку за позовом відповідача з формальних підстав визнано таким, що не підлягає виконанню, про що свідчить рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.01.2025 у справі № 405/4696/24. Окрім цього, вказаним рішенням стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь позичальника кошти, які раніше надійшли АТ «Ідея Банк» на погашення частини заборгованості за кредитним договором в межах виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису у розмірі 12270,15 грн., та такі в подальшому компенсовані на користь ОСОБА_1 . Разом з тим, вказане жодним чином не спростовує заборгованості відповідача за кредитним договором. 
Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.03.2026 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні).
14.04.2026 відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала заяву, в якій зазначає, що відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору, на підтвердження чого надала копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №213155 та копію довідки Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, відповідно до яких вона є особою з інвалідністю ІІ групи.
Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Повідомлення сторін про розгляд справи було здійснено шляхом скерування судових повідомлень на їх поштову та електронну адреси. 
Відповідач, в строк визначений ухвалою про відкриття провадження у справі, не подала відзиву на позовну заяву.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які
ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що 05.03.2019 між АТ «Ідея Банк» та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R01.00410.004993322, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 33750,01 грн., у день підписання даного договору шляхом переказу коштів з позичкового рахунку позичальника на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ідея Банк», призначення платежу: «погашення кредитної заборгованості договір № Z03.203.76090 від 06.04.2017», з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів за користування кредитними коштами в розмірі 25,29 % річних від залишкової суми кредиту, у терміни, передбачені встановленим кредитним договором. Строк кредитування становить 90 місяців /а.с.7-10/.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). 
Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується належним чином засвідченими копіями меморіальних ордерів та випискою по рахунку відповідача /а.с.18, 19-22/. Однак, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін, не сплатила нараховані відсотки та інші платежі за кредитним договором.
У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору №R01.00410.004993322 від 05.03.2019 утворилась заборгованість, яка згідно довідки - розрахунку заборгованості станом на 04.03.2026 становить 40154,78 грн. та складається із наступного: прострочений основний борг – 30475,76 грн. та прострочені проценти – 9679,02 грн. /а.с.23/.
06.12.2021 на адресу  ОСОБА_1 направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією списку про згрупування поштових відправлень /а.с.25/. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банк буде змушений здійснити стягнення заборгованості у безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір кредитора /а.с.24/.
Однак,  ОСОБА_1 належним чином не відреагувала на вимогу та зобов`язань за вищезгаданим кредитним договором не виконала.
20.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис, зареєстрованого в реєстрі за №29 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором №R01.00410.004993322 від 05.03.2019, включаючи витрати на вчинення такого, що становить загальну суму 42054,78 грн. /а.с.29/.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.02.2025 у справі № 405/4696/24 вищевказаний виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього, вказаним рішенням стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 12270 грн. 15 коп. на повернення стягнутих за виконавчим написом коштів /а.с.30-36/.
На підставі виконавчого листа № 405/4696/24 від 24.12.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. 25.02.2026 відкрито виконавче провадження ВП № 80345806 /а.с.37/.
Згідно копії платіжної інструкції від 02.03.2026 рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.02.2025 у справі № 405/4696/24 виконано, грошові кошти в розмірі 12270,15 грн. компенсовані на користь ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 80345806 /а.с.38/. 
Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. 02.03.2026 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 80345806 /а.с.39/.
Разом з тим, вказане жодним чином не спростовує заборгованості відповідача за кредитним договором чи право вимоги АТ «Ідея Банк» за таким.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування – це процесуальний обов`язок суду.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц (провадження № 61-26417св18) викладена правова позиція, що «за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.
При цьому, відповідач, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів та сплати заборгованості в повному обсязі, не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також не надала свого розрахунку заборгованості, який би містив інший розмір заборгованості.
Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Відтак, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно  ОСОБА_1  прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, відповідач не надала суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов необхідно задоволити.
Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно платіжної інструкції позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3328,00 грн. /а.с.6/.
Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією довідки МСЕК №213155 та копією довідки Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, які знаходиться у матеріалах справи.
За таких обставин, оскільки відповідач звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволено повністю, відтак позивачу судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 4, 526, 530, 612, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.81, 128, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд - 
в и р і ш и в :
позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №R01.00410.004993322 від 05.03.2019 в розмірі 40154 (сорок тисяч сто п`ятдесят чотири) грн. 78 коп.
Компенсувати Акціонерному товариству «Ідея Банк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн. 00 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Акціонерне товариство «Ідея Банк», місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ЄДРПОУ 19390819.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Зубачик Н.Б.