ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року	Львів	Справа № 260/1265/25 пров. № А/857/22250/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А. 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року, прийняте суддею Дору Ю.Ю. у м. Ужгороді, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головне управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,- 

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також – позивач) звернулася з позовом до ГУ ПФУ в Закарпатській області (надалі також - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 28 січня 2025 про відмову у зарахуванні до вислуги років при призначенні пенсії як поліцейському час навчання у вищому навчальному закладі - Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого до призначення на посаду старшого психолога групи по роботі з особовим складом Свалявського районного відділу УМВС України в Закарпатській області в межах п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби; 
- зобов`язання зарахувати до вислуги років при призначенні пенсії як поліцейському час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 01.08.1994 по 30.06.1999 до призначення на посаду старшого психолога групи по роботі з особовим складом Свалявського районного відділу УМВС України в Закарпатській області в межах п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 відмовлено в позові.
Суд виходив з того, що до вислуги років особам, звільненим з військової служби, при призначенні пенсій на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон № 2262-XII) додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік за шість місяців.
Разом з тим, позивачу присвоєно звання «молодший лейтенант міліції» під час проходження служби в органах внутрішніх справ (наказ УМВС України в Закарпатській області від 03.06.1999 за №164 о/с).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд взяв до уваги норму, якою підставою зарахування часу навчання до розрахунку вислуги років є присвоєння офіцерського (спеціального) звання після закінчення навчання, однак проігнорував наступну вимогу, якою таке звання повинно бути присвоєне до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду.
За встановленою та документально підтвердженою хронологією позивачка була відрахована із вищого навчального закладу - Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого у зв`язку із закінченням навчання і отриманням повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуттям кваліфікації юриста з 30.06.1999, після чого була направлена для проходження служби у розпорядження УМВС України в Закарпатській області та призначена на посаду старшого психолога групи по роботі з особовим складом Свалявського районного відділу УМВС України в Закарпатській області з 01.08.1999. Спеціальне звання «молодший лейтенант міліції» присвоєно під час проходження стажування після завершення навчального процесу, проте до складання державних іспитів та отримання диплому і, безумовно, до призначення на відповідну посаду до органів внутрішніх справ.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка закінчила Національний юридичний університет ім. Ярослава Мудрого за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста з 30.06.1999, що підтверджується копією диплома спеціаліста НОМЕР_1 виданий 30.06.1999 (а.с.12). 
Наказом УМВС України в Закарпатській області від 24.05.1999 № 147 о/с позивача призначено на посаду слідчого, слідчого відділення Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області з 17.05.1999 та наказом УМВС України в Закарпатській області від 03.06.1999 №164 о/с позивачці присвоєно звання «молодший лейтенант міліції», що підтверджується відомостями наведеними у довідці ГУ НП в Закарпатській області від 11.02.2025 (а.с. 23-26).

Відповідно до пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі – Закон №580-VІІІ), 06.11.2015 позивач перейшла у встановленому порядку на службу до Національної поліції України та відповідно до наказу ГУНП №1о/с від 07.11.2015 призначена на посаду старшого слідчого відділення Свалявського відділення поліції Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області з 07.11.2015.
Наказом ГУ НП в Закарпатській області від 20.08.2024 №172 о/с звільнена зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону №580-VІІІ. Відповідно до зазначеного наказу, стаж служби в поліції на день звільнення складає 25 років 00 місяців 24 дні, вислуга років у календарному обчисленні складає 27 років 06 місяців 06 днів, вислуга років у календарному обчисленні для призначення пенсії складає 27 років 06 місяців 06 днів (а.с.17).
ГУ НП в Закарпатській області при розрахунку вислуги років для призначення пенсії позивачу не зараховано час навчання в Національному юридичному університеті ім. Ярослава Мудрого.

Питання щодо обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі як і раніше - Закон № 2262-XII) та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393).
Відповідно до пункту 7 розділу XХVІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 20 липня 2018 № 623, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 за № 936/32388, особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Пункт 13 розділу XХVІІ Інструкції № 623, до вислуги років особам рядового і начальницького складу для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту в разі звільнення зараховуються періоди, визначені в пунктах 1, 2 Постанови № 393.
Відповідно до частини другої статті 17 Закону №2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пунктом 2 Постанови №393 визначено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», під час призначення пенсії згідно з пунктом «а» статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.
Таким чином, виходячи з системного тлумачення вищевказаних норм Закону № 2262-ХІІ та Постанови №393, можна зробити висновок про те, що законодавець встановив дві підстави для додаткового зарахування до вислуги років особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів Державної служби України з надзвичайних ситуації часу їхнього навчання в навчальних закладах в межах до п`яти років, із розрахунку - один рік за шість місяців, а саме: 1) навчання у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми навчання); 2) навчання у інших навчальних закладах.

Водночас, необхідною умовою такого зарахування є те, що після закінчення таких навчальних закладів особі присвоєно офіцерське звання, якщо це навчання було до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду.
Разом з тим, як було зазначено судом вище, у період з 01.09.1994 по 30.06.1999 позивачка проходила навчання за денною формою здобуття освіти на слідчо-криміналістичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого за спеціальністю «Правознавство», що підтверджується дипломом спеціаліста серії НОМЕР_1 від 30.06.1999, а також архівною довідкою вищого навчального закладу від 17.12.2020 за № І-583/456.
Звання молодшого лейтенанта ОСОБА_1 було присвоєно 17.05.1999, тобто в той час, коли остання проходила навчання.

Під час проходження стажування в Управлінні міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області наказом УМВС № 164 о/с від 03.06.1999 позивачці було присвоєно спеціальне звання «молодший лейтенант міліції».
Після завершення стажування у статусі студентки-випускниці Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, склала державні іспити та була відрахована з вищого навчального закладу 30.06.1999 у зв`язку із закінченням навчання і отриманням повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуттям кваліфікації юриста з 30.06.1999.

Після здобуття вищої юридичної освіти відповідно до направлення № 26 від 24.07.1999 поступила у розпорядження УМВС України в Закарпатській області та наказом УМВС № 254 о/с від 18.08.1999 призначена на посаду старшого психолога групи по роботі з особовим складом Свалявського районного відділу УМВС України в Закарпатській області з 01.08.1999.
Короткострокове призначення позивачки 17.05.1999 на посаду слідчого, слідчого відділення Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області, з якої вона була звільнена 23.05.1999, здійснено виключно з метою проведення атестації студентки-випускниці цивільного вузу - Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого та присвоєння спеціального звання «молодший лейтенант міліції», при закінченні даного навчального закладу.

Зазначені відомості підтверджуються довідкою, виданою Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області від 11.02.2025 №18310-2025 (а.с.23 -26).
Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що присвоєння ОСОБА_1 звання молодшого лейтенанта пов`язано саме з проходженням навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що порядок розрахунку вислуги років при призначенні пенсії застосований ГУ НП в Закарпатській області, що підтверджується витягом з наказу від 20.08.2024 № 172 о/с, відповідно до якого до стажу служби в поліції на день звільнення зараховане навчання позивачки у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого у період з 01.09.1994 по 30.06.1999 з розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, а тому оскаржене рішення слід скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області необхідно стягнути судовий збір в сумі 3028 грн.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі №260/1265/25 та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 28 січня 2025 року про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 до вислуги років при призначенні пенсії як поліцейському час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого до призначення на посаду старшого психолога групи по роботі з особовим складом Свалявського районного відділу УМВС України в Закарпатській області в межах п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років при призначенні пенсії як поліцейському час навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 01.08.1994 року по 30.06.1999 рік до призначення на посаду старшого психолога групи по роботі з особовим складом Свалявського районного відділу УМВС України в Закарпатській області в межах п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (ЄДРПОУ: 20453063) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш