Справа №345/504/26 
Провадження № 2/345/985/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е
26.02.2026 
м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді Сирка Й.Й.,
з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
29.01.2026 ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.06.2025 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано після попереднього заповнення необхідних відомостей та проходження ідентифікації за допомогою мобільного застосунку кредитний договір із ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та отримано на свій банківський картковий рахунок грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. Під час ідентифікації позичальника такий пройшов однозначне встановлення особи. Кредитні кошти за договором № 71863395 від 13.06.2025 надано строком на 30 календарних днів зі сплатою процентів встановленого розміру. Кінцева дата повернення кредиту – 12.07.2025 із можливістю продовження строку кредитування відповідно до умов, що викладені в Розділі 7 кредитного договору. Проте відповідачем не виконані кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 23 100,00 грн, яка є документально підтвердженою та складається з різних платежів. В добровільному порядку відповідач не погашає вказану суму заборгованості, тому позивач як новий кредитор у зобов`язанні після набуття права вимоги просить позов задовольнити. Крім того, 14.06.2025 між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем також укладено договір про надання коштів в кредит №8381423, який підписано позичальником у аналогічний до зазначеного вище спосіб цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором). Відповідачем отримано на свій банківський рахунок строком на 360 днів кредитні грошові кошти в сумі 1 700,00 грн зі сплатою процентів за фіксованою ставкою. Умови зазначеного договору відповідачем також не виконані, внаслідок чого утворилася заборгованість на суму 6 862,90 грн., яка включає борг за основною сумою (тілом) кредиту, нарахованими процентами, одноразовою комісією та пенею. Придбавши за плату в первісного кредитора право вимоги за цим кредитним договором у встановленому порядку на підставі укладеного договору, Товариство просить суд ухвалити рішення про стягнення із ОСОБА_1 суми заборгованості в повному обсязі. 
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Тому, відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України та з огляду на згоду Товариства суд вважає за необхідне провести розгляд справи за наявними у ній матеріалами з ухваленням заочного рішення по суті цього спору.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов необхідно задоволити частково з таких підстав.
Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Пунктом 3 статті 207 ЦК України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» № 674-VIII від 03.09.2015, ч.12 ст.11 якого встановлює, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважаєтьсятаким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач уклав договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71863395 від 13.06.2025 із ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора, відображеного в цифровій послідовності (80118). Грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. перераховані на банківську платіжну картку відповідача (маска картки № НОМЕР_1 ), що підтверджується довідкою ТзОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» № КД-000004309 від 06.11.2025 із вказівкою на номер та дату здійснення платежу кредитодавцем у безготівковій формі.
Зважаючи на викладене, а також надану Товариством копію платіжної інструкції про перерахування кредитних коштів позичальнику, довідку про ідентифікацію первісного кредитора, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника Товариства про витребування від АТ «Моно банк» письмової інформації про належність карткового рахунка ОСОБА_1 із випискою про рух грошових коштів на відповідному рахунку в період з 13.06.2025 до 16.06.2025.
Істотні умови кредитного договору: строк кредитування - 30 календарних днів, останній день якого припадає на 12.07.2025; параметри, порядок і графік повернення кредиту, сплати Процентів та Комісії за надання кредиту визначено в Додатку № 1 до цього Договору. Протягом строку дії Договору тарифи та комісії за фінансовою послугою, а також за додатковими та/або супутніми послугами кредитодавця чи третіх осіб, що надаються під час укладення Договору (якщо такі передбачені умовами Договору), залишаються незмінними (п.2.3.); повернення кредиту (основної суми та нарахованих процентів) відбувається одноразово шляхом внесення платежу до не пізніше дня завершення строку кредитування; при цьому у додатку № 1 зазначено, що проценти за користування кредитом в межах погодженого строку кредитування сумарно становить 1050,00 грн; сплата позичальником одноразової комісії за надання кредиту умовами договору передбачена; розмір комісії – 15% від суми кредиту або 10 50,00 грн (пп. 2.2.4. п.2.4.); нарахування процентів позичальнику здійснюється в межах строку кредитування за ставкою 0,500% відсотків на фактичну заборгованість за кредитом; нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом – 4% за один день користування грошовими коштами, пеня – також 4% за кожен день; водночас, у п.1.12 договору вказано, що комісія за надання кредиту – грошові кошти, які згідно з умовами договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю за надання та користування кредитом в якості однієї зі складових загальних витрат за споживчим кредитом.
Із копії наданого суду кредитного договору (п.10.7.2.) вбачається, що якщо сума кредиту, що надається позичальнику, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на дату укладення договору, за користування кредитом (його частиною) понад встановлений договором строк, у випадку невиконання позичальником умов договору, кредитодавець має право нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2.2. договору з першого дня понадстрокового користування кредитом (його частиною) за кожен день такого користування, з урахуванням обмежень, визначених законом. 
Отже, зі змісту договору випливає, що в ньому передбачені суперечливі умови в частині суті та змісту одноразової комісії, яка йменується як платіж за надання кредиту, однак по суті виступає платою за надання і користування кредитом. При цьому, пеня визначена у договорі як плата за понадстрокове користування кредитними коштами, якщо їх розмір не перевищує показника мінімальної заробітної плати на дату укладення правочину.
Із розрахунку первісного кредитора ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» вбачається, що позичальнику ОСОБА_1 у межах встановленого у договорі строку кредитування нараховано щоденно проценти за користування кредитними коштами в розмірі 35,00 грн. або 0,500% від суми залишку неповернутої суми кредиту. Надалі, у період з 13.07.2025 до 31.08.2025 кредитодавцем щоденно нараховано пеню в розмірі 280,00 грн. у загальному розмірі 14 000,00 грн. Повернення основної суми (тіла) кредиту, нарахованих процентів та одноразової комісії позичальник не здійснював.
16.10.2025 між первісним кредитором і Товариством укладено договір факторингу №16/10/25 з підписаними надалі між вказаними особами Актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом із зазначеного реєстру, за змістом яких відбулася заміна первісного кредитора новим, яким виступає позивач у цій справі. За змістом складених та підписаних сторонами документів до нового кредитора в особі Товариства перейшло право вимоги за кредитним договором від 13.06.2025 № 71863395 до боржника ОСОБА_1 (порядковий номер у реєстрі боржників 3877) на загальну суму 23 100,00 грн., яка включає 7 000,00 грн. боргу за основною сумою (тілом) кредиту, 1 050,00 грн. - за нарахованими, але не сплаченими позичальником процентами, 1 050,00 грн. - несплачена сума одноразової комісії та 14 000,00 грн. - суми заборгованості за несплаченою пенею.
Вирішуючи питання щодо можливості задоволення позовних вимог Товариства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.06.2025 №71863395 суд виходить із таких мотивів.
Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), про що зазначає ст. 610 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі №444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) викладено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, а регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а, отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
У частині третій ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст. 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. У такому разі, проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст. 625 ЦК України.
Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначений правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16, який є обов`язковим до застосування.
Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, в т.ч. графіком платежів та умовами договору, а не завуальованими, неоднозначними умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко визначеним у договорі строком кредитування.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Конституційний Суд України своєму рішенні (справа №1-12/2013) від 11.07.2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Відсутність позову про визнання недійсними умов кредитного договору як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Умова про сплату позичальником процентів або пені розміщена у Розділі 10 вищенаведеного кредитного договору «Відповідальність Сторін, порядок вирішення спорів» і ставиться у залежність від розміру кредиту у порівнянні із законодавчим показником мінімальної заробітної плати (відповідно до положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 1911.2024 № 4059-ІХ з 1 січня відповідного бюджетного року законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати за один місяць становив 8 000,00 грн та залишався незмінним упродовж відповідного року).
Отож нараховані первісним кредитором у цій справі суми пені є мірою відповідальності позичальника за неналежне виконання останнім своїх грошових зобов`язань з повернення кредиту та нарахованих процентів згідно з вимогами ч.2 ст.625 ЦК України, проте не можуть виступати платою за користування кредитом (його частиною) понад встановлений договором строк, тобто платою за правомірне утримання позичальником грошових коштів у себе після закінчення строку кредитування.
Крім того, відповідно до п.18 «Перехідних та прикінцевих положень» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
У періоді нарахування відповідачу у справі неустойки (пені) діяв воєнний стан, уперше введений з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану № 2102-ІХ від 24.02.2022», який неодноразово продовжувався й триває до сьогодні.
Тлумачення зазначеної вище норми матеріального закону свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань.
Ця особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, який є обов`язковим для застосування.
Тому, в цій частині позову у задоволенні вимог Товариства про стягнення з відповідача за умовами кредитного договору від 13.06.2025 №71863395 пені необхідно відмовити.
Крім того, суд не може погодитися із аргументами Товариства про правомірність нарахування ОСОБА_1 одноразової комісії, як у тому числі плати за користування кредитом з огляду на нікчемність умов кредитного договору про необхідність її сплати відповідно до положень ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Первісний кредитор у справі нараховував, а новий кредитор у особі Товариства претендує на стягнення, позичальнику плату за користування кредитними коштами у вигляді щоденних процентів. 
Пунктом 22 Додатку № 2 з поясненнями до затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.10.2001 № 100 «Положення про інформаційне забезпечення фінансовими установами споживачів щодо надання послуг споживчого кредитування» (зі змінами та доповненнями) чітко визначено, що комісії та інші платежі можуть встановлюватися фінансовими установами за договорами про споживче кредитування винятково як плату за додаткові та/або супутні послуги фінансової установи, кредитного посередника (за наявності) або третіх осіб. 
Натомість, Товариством не доведено, за які конкретно супутні послуги первісним кредитором нараховано одноразову комісію позичальнику ОСОБА_1 , а так само погодження таких послуг із цим споживачем. При цьому, враховуються висловлені у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 (справа №740/3852/19) та від 31.08.2022 (справа № 202/5330/19) правові позиції, які є релевантними до обставин цієї справи.
Таким чином, з відповідача за умовами кредитного договору від 13.06.2025 №71863395 підлягає до стягнення лише 8 050,00 грн. сукупного боргу, який включає 7 000,00 грн. основної суми (тіла) кредиту та 1 050,00 грн. нарахованих, але не сплачених процентів за період з 13.06.2025 до 12.07.2025.
Продовжуючи викладення фактичних обставин у цій справі суд установив, що між ОСОБА_1 і тим самим первісним кредитором укладено 14.06.2025 договір кредитної лінії (надійний) № 8381423, за умовами якого відповідач отримав у користування 1 700,00 грн. коштів на споживчі потреби, які мав повернути разом з нарахованими процентами до 08.06.2026, тобто в межах 360 календарних днів. Денна процентна ставка – 0,95%. Відповідно до пп. 2.2.4. п.п.2.2. договору період сплати мінімального обов`язкового платежу дорівнює строку сплати позичальником процентів за користування кредитом та становить 30 календарних днів, що означає, що всі проценти за користування кредитом, нараховані за 30 календарних днів користування, підлягають сплаті в останній з 30 днів користування; кількість мінімальних обов`язкових платежів – 11; комісія за надання кредиту -17.25% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 293,25 грн.(пп. 2.2.8. п. 2.2).
Пунктом 1.20. договору визначено, що неустойка – це грошові кошти, що встановлені договором у фіксованій грошовій сумі та нараховуються у випадку порушення позичальником зобов`язань за Договором; неустойка нараховується щоденно, починаючи з першого дня порушення позичальником зобов`язань за Договором (з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством).
Відповідно до п.6.13. кредитного договору, у разі прострочення позичальником сплати першого обов`язкового платежу/мінімального обов`язкового платежу (що включають в себе нараховану комісію за надання кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або сплати суми кредиту) на шістдесят другий календарний день, кредитодавець має право вимагати повне погашення кредиту, навіть якщо термін його виплати ще не настав. В такому разі Позичальник зобов`язаний здійснити дострокове повне погашення заборгованості. Вимога надсилається у вигляді повідомлення на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі та/або шляхом направлення вимоги в особистий кабінет позичальника. Повідомлення вважається отриманим позичальником з моменту отримання кредитодавцем електронного підтвердження про таке направлення. Після отримання вимоги позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення заборгованості за договором протягом тридцяти календарних днів з дня отримання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу; у разі невиконання умов, зазначених у вимозі або не здійснення погашення простроченої заборгованості – вимога залишається чинною, а позичальник зобов`язаний повернути заборгованість в повному обсязі. В такому разі після спливу строку вимоги, кредитодавець має право відступити право вимоги за договором новому кредитору.
Позичальник підписав договір одноразовим ідентифікатором 581415 із отримання на платіжну картку суми позики в повному обсязі (маска картки – НОМЕР_2 ), що підтверджується довідкою ТзОВ «ЄВРОПЕЙСБКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» № КД-000003903 від 05.11.2025 із вказівкою на номер та дату здійснення платежу кредитодавцем у безготівковій формі, довідкою кредитодавця про ідентифікацію позичальника та копією платіжної інструкції із зазначенням деталей трансакції про перерахування грошових коштів без необхідності витребування більш детальної інформації з приводу руху коштів на рахунку позичальника від банку-емітента АТ «Державний ощадний банк України». Товариство зазначає, що до відступлення на його користь прав вимоги від первісного кредитора на підставі договору факторингу від 16.10.2025 № 16/10/25 та реєстром боржників № 1 (порядковий номер ОСОБА_1 - 3374), позичальник допустив виникнення заборгованості на загальну суму 6 862,90 грн., з якої 1 700,00 грн. - борг за основною сумою (тілом) позики, 1 469,65 грн. - нараховані проценти, 293,25 грн. - одноразова комісія за видачу кредиту та 3 400,00 грн. - заборгованість за нарахованою пенею. 
Суд вже зазначав у цьому рішенні про особливості застосування приписів п.18 «Перехідних та прикінцевих положень» ЦК України під час дії правового режиму воєнного стану, який безперервно триває на всій території України з 05 год 30 хв. 24.02.2022 до теперішнього дня. Проте замість того, щоб списати нараховану пеню позичальнику ОСОБА_1 в сумі 3 400,00 грн. за період з 14.07.2025 до 22.08.2025, первісний кредитор, а згодом і Товариство як новий кредитор протиправно вимагають її стягнення з відповідача.
Оскільки позичальник не повертав кредиту і нарахованих процентів в розмірах у строки, що визначаються умовами кредитного договору, 13.09.2025 надіслав відповідачу у цій справі вимогу про усунення виявлених порушень шляхом сплати простроченої заборгованості, яка залишена без реагування зі сторони адресата. 
Таким чином, з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь Товариства 3 169,65 грн. боргу за кредитним договором від 14.06.2025 № 8381423, що включає заборгованість за основною сумою (тілом) позики, а також нараховані проценти в межах погодженого строку користування грошовими коштами до дня надіслання позичальнику вимоги про усунення виявлених порушень. У задоволенні вимоги Товариства про стягнення з відповідача одноразової комісії суд відмовляє з наведених вище у цьому рішенні суду мотивів навіть попри те, що відповідна комісія однозначно встановлена позичальнику саме за надання позики (без доведення змісту супутніх/додаткових послуг первісного кредитора та їх погодження зі споживачем, за які встановлено таку комісію).
Сукупно з відповідача за усіма кредитними договорами необхідно стягнути на користь Товариства 11 219,65 грн. заборгованості замість заявлених до стягнення 29962,90 грн. 
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у рачі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у цій справі (37,44 % від ціни заявленого позову) з відповідача на користь Товариства підлягають до стягнення витрати зі сплати судового збору в розмірі 996,80 грн. та 1 684,80 грн. витрат на правничу допомогу, наявність яких підтверджується документально.
Керуючись ст.263-265,268,280-284,354 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», 08205, Київська область, м.Ірпінь, вул.Садова, 31/33, код ЄДРПОУ 43311346, IBAN НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ», заборгованість в загальному розмірі 11 219,65 грн, а саме:
- за кредитним договором № 71863395 від 13.06.2025 у розмірі 8 050,00 грн, з яких 7 000,00 грн. боргу за основною сумою (тілом) позики та 1 050,00 грн. нарахованих, але не сплачених процентів за користування кредитними коштами;
- за кредитним договором № 8381423 від 14.06.2025 у розмірі 3 169,65 грн., з яких 1 700,00 грн. боргу за основною сумою (тілом) кредиту та 1 469,65 грн. нарахованих, але не сплачених процентів за користування кредитними коштами.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судовий збір в розмірі 996,80 грн. та 1 684,80 грн. витрат на правничу допомогу.
Рішення суду може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення суду складено та підписано 26.02.2026.

Суддя