ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9321/25  Номер провадження 22-ц/814/1018/26	Головуючий у 1-й інстанції Алексашина Н. С.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,
секретар Чемерис А.К.,
з участю представника позивача – адвоката Ковальчука О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Ковальчуком Олександром Миколайовичем, 
на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 29 вересня 2025 року, постановлене суддею Алексашиною Н.С.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про захист прав споживачів, 

в с т а н о в и в:
23.07.2025 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 25.05.2021 набула право власності на указану квартиру та із цього часу стала споживачем послуг КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Натомість відповідач обліковує за її особовим рахунком № НОМЕР_1 заборгованість за спожиті послуги попереднього власника та відмовляється здійснити перерахунок. 
Наголошує, що не вчиняла правочинів щодо прийняття заборгованості попереднього власника житла, а тому не зобов`язана здійснювати оплату житлово-комунальних послуг, які надавалися відповідачем по особовому рахунку № НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_1 , до 22.05.2021.
Зазначає, що нарахована відповідачем заборгованість позбавила позивачку можливості отримати передбачену законодавством субсидію. Крім того, відповідач здійснює на неї моральний тиск шляхом надіслання на її адресу проектів судових наказів задля погашення боргу попереднього власника.
Із підстав викладеного, просить захистити порушене право та зобов`язати КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_1 , заборгованість попередніх власників, яка утворилася до 25.05.2021 у розмірі 12 725,19 грн. Також просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн, обґрунтовуючи такий розмір стягнення системністю порушення прав позивачки. 
Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 29.09.2025 позов задоволено частково.
Зобов`язано КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області виключити з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за квартирою по АДРЕСА_2 заборгованість попереднього власника за період до 25.05.2021 у сумі 12725,19 грн.
Стягнуто з КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 1000,00 грн моральної шкоди.
У задоволені позовних вимог в іншій частині відмовлено.
Стягнуто з КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь держави 2422,40 грн судового збору.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачка, як новий власник майна, не зобов`язана повертати борги попереднього власника, оскільки не брала на себе обов`язку з їх сплати. 
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання КП «Кременчукводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку позивачки заборгованості попереднього власника за період до 25.05.2021 та компенсації спричиненої їй моральної шкоди.
При визначенні розміру стягнення моральної шкоди, районний суд виходив із того, що заявлений розмір моральної шкоди 100 000,00 грн є невиправдано завищеним, оскільки в дев`ять разів перевищує розмір безпідставної заборгованості, явно не відповідає серйозності наслідків, що настали, та набуває ознак безпідставного збагачення.
Тому із огляду на характер протиправних дій відповідача, їх тривалість, враховуючи, що певною сатисфакцією є саме по собі задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виключити з обліку по особовому рахунку позивачки заборгованості попереднього власника, суд першої інстанції визнав розумним, достатнім та співмірним стягнення моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.
Позивачка, в інтересах якої діє представник - адвокат Ковальчук О.М., оскаржила рішення районного суду в частині, якою відмовлено у задоволенні позову, в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.
Вважає, що районний суд несправедливо занизив розмір моральної шкоди, залишивши поза увагою протиправність дій відповідача унаслідок яких позивачка не змогла отримати житлову субсидію, що є додатковим фактором понесення моральної шкоди у вигляді переживань про порушені права як споживача. Крім того, відповідач чинив на неї моральний тиск, примушуючи сплатити безпідставно нараховану заборгованість, всіляко зловживаючи матеріальними правами. 
Зазначає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн не відновить порушених прав позивачки, вважаючи розмір стягнення, зокрема в умовах сьогодення, образливим, оскільки він навіть не відповідає ні розміру мінімальної заробітної плати ні середньої заробітної плати в Україні.
Посилаючись на позицію Верховного Суду, сформовану у справі №372/1652/18 від 09.11.2022 доводить, що висновок судово-психологічної експертизи з метою визначення глибини душевних страждань не є обов`язковим. Натомість, визначальним фактором для визначення розміру відшкодування є, серед іншого, наявність перешкод у реалізації прав та тривалість порушеного права. 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.11.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 21.11.2025.
17.02.2026 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява відповідача КП «Кременчукводоканал» про розгляд справи за відсутності представника підприємства. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У суді апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягав на її задоволенні. 
Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.05.2021 ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ./а.с.7-9/
17.08.2022 КП «Кременчукводоканал» листом №10/3240 повідомило ОСОБА_1 , що станом на 17.08.2022 за адресою: АДРЕСА_2 , наявна заборгованість у сумі 12725,19 грн, яка обліковується за період із 1999 року по 25.05.2021. При цьому, за вказаною адресою переоформлено особовий рахунок з попереднього квартиронаймача на ОСОБА_1 та внесено зміни щодо зареєстрованих осіб./а.с.10-12/
До позовної заяви додано копію проекту заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, зі змісту якої убачається, що КП «Кременчукводоканал», будучи обізнаним про зміну власника та переоформлення особового рахунку, продовжує надсилати за адресою ОСОБА_1 вимоги щодо стягнення заборгованості за період, коли вона не була власником квартири, за якою надавалися послуги. Заборгованість продовжує обліковуватися за особовим рахунком позивачки./а.с.12,13/
На підтвердження своїх доводів позивачка також додала до позовної заяви відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 03.04.2025 у якій йдеться про те, що за результатами проведеної перевірки ОСОБА_1 відмовлено у призначенні субсидії на житлово-комунальні послуги, у зв`язку з отриманою інформацією про наявну заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день звернення за призначенням житлової субсидії. У відповіді зазначено, що загальний розмір заборгованості складає 18246,77 грн., з яких: послуга з централізованого постачання - 5541,67 грн; послуга з управління багатоквартирним будинком - 5869,26 грн; послуга з централізованого водовідведення - 6428,26 грн.
При постановленні рішення районний суд виходив із того, що позивачка набула право власності на житло на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2021, у якому відсутня умова про її обов`язок як покупця щодо погашення існуючої заборгованості по оплаті комунальних послуг попереднього власника (продавця). 
Відтак, у позивачки не виник обов`язок перед КП «Кременчукводоканал» щодо сплати заборгованості за період з 1999 року до 25.05.2021 у розмірі 12725,19 грн. Із підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання КП «Кременчукводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку позивачки заборгованості попереднього власника за період до 25.05.2021.
Також районний суд визнав, що указані протиправні дії відповідача зумовили негативні наслідки для позивачки, які полягають у неможливості оформлення житлової субсидії, спричинили переживання та душевні страждання у зв`язку із отриманням вимог про погашення заборгованості попереднього власника квартири, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.
При визначенні розміру стягнення, районний суд виходив із того, що заявлений розмір моральної шкоди 100 000,00 грн є невиправдано завищеним, оскільки в дев`ять разів перевищує розмір безпідставної заборгованості, явно не відповідає серйозності наслідків, що настали, та набуває ознак безпідставного збагачення.
Із огляду на характер протиправних дій відповідача, їх тривалість, враховуючи, що певною сатисфакцією є саме по собі задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виключити з обліку по особовому рахунку позивачки заборгованості попереднього власника, суд першої інстанції визнав розумним, достатнім та співмірним стягнення моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги, із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц викладено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені, статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України, відповідно.
Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. 
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 20.12.2024 у справі №761/26091/23).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №477/874/19).
У справі, що переглядається, позивач пов`язує підстави відшкодування моральної шкоди із протиправними діями відповідача, які полягають у безпідставному нарахуванні заборгованості з оплати житлово-комунальних, що позбавило її права на отримання житлової субсидії, а також вжитих підприємством заходах (направлення вимог) примусу сплати такої заборгованості. 
Визнавши наявним порушене право позивача, суд першої інстанції, в оскаржуваній частині, дійшов обґрунтованого висновку, що з огляду на тривалість існування порушення, а також наявності негативного явища, якого зазнала позивач та яке полягає у неможливості оформлення передбачених законодавством пільг, а також отримання вимог про погашення заборгованості за послуги, які їй не надавалися, до стягнення підлягає моральна шкода у розмірі 1 000,00 грн., як така, що завдана в результаті дій (бездіяльності) КП «Кременчукводоканал».
Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до загального цитування матеріального права безвідносно до фактичних обставин цієї справи, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються. Оскільки розмір моральної шкоди, що відшкодовується, визначається судом, виходячи з характеру та обсягу страждань, а не автоматично відповідно до розміру мінімальної заробітної плати чи середньої заробітної плати в Україні. 
Посилання позивачки у доводах апеляційної скарги, що постановлений до стягнення розмір моральної шкоди є несправедливим та не забезпечить відновлення порушеного права, колегія суддів, за встановлених фактичних обставин, відхиляє як не спроможні. При цьому наголошує, що розмір відшкодування не повинен призводити до надмірного збагачення постраждалої особи, а має бути достатнім для розумного задоволення її потреб. Тоді як позивачка, з огляду на характер порушеного права, не надала доказів, які б підтверджували, що її негативні емоції зазнали рівня страждань або приниження. 
Підстав вважати, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, колегія суддів також не вбачає. Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та із застосуванням до спірних правовідносин висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення районного суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником - адвокатом Ковальчуком Олександром Миколайовичем, - залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 29 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17.02.2026.

Головуючий суддя         Л.І. Пилипчук

Судді           Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак