Слобідський районний суд міста Харкова 

Номер провадження 1-кп/641/390/2026 	Справа № 641/5382/18 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Харків
Слобідський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , 
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018220540000188 від 17.01.2018 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, колегія суддів,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_6 тривалий час товаришував з ОСОБА_8 , матір якого – ОСОБА_9 в період часу з 2010 року до 2014 року зустрічалась з ОСОБА_10 , 1957 року народження. Приблизно в 2014-2015 роках ОСОБА_8 випадково дізнався, що після розриву відносин між його матір`ю та ОСОБА_10 останній, з метою збереження відносин з ОСОБА_9 , запропонував їй значну суму грошових коштів щоб не розривати відносини між ними. Приблизно у 2015 році ОСОБА_8 розповів своїм знайомим, у тому числі ОСОБА_6 , що співмешканець його матері – ОСОБА_10 запропонував їй значну суму грошових коштів для збереження їх відносин. Таким чином, ОСОБА_6 стало відомо про наявність у ОСОБА_10 грошових коштів, які останній зберігав за місцем свого мешкання. Приблизно у січні 2017 року у ОСОБА_11 , у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, виник злочинний намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, яке знаходилось у володінні ОСОБА_10 , а саме - грошовими коштами останнього. З метою реалізації свого злочинного умислу, 13.01.2017 року близько 19:00 год. ОСОБА_12 , будучи обізнаним, що за місцем мешкання ОСОБА_10 зберігаються грошові кошти, достовірно знаючи адресу його мешкання, з метою отримання інформації про спосіб життя останнього, взявши з собою книгу ОСОБА_13 », прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де, під виглядом кур`єра, передав вказану книгу ОСОБА_10 , після чого пішов геть. 11.01.2018 року близько 19:00 годин ОСОБА_12 , не маючи законного джерела доходу, потребуючи грошових коштів для проживання, будучи обізнаним, що за місцем мешкання ОСОБА_10 зберігаються грошові кошти, достовірно знаючи адресу його мешкання, продовжуючи збір інформації про спосіб життя потерпілого та склад його сім`ї, взявши з собою книгу Патріка Зюскінда «Парфумер», прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де, під виглядом кур`єра, передав вказану книгу ОСОБА_10 , після чого пішов геть. Далі, ОСОБА_12 , отримавши необхідну для нього інформацію про спосіб життя ОСОБА_10 , розуміючи, що останній проживає один, є особою похилого віку, має невелику комплекцію та у зв`язку із чим останній не зможе чинити достатній опір, будучи обізнаним, що за місцем мешкання ОСОБА_10 зберігаються грошові кошти, достовірно знаючи адресу його мешкання, ОСОБА_6 вирішив реалізувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_10 шляхом вчинення розбійного нападу. Водночас, для безперешкодного доступу до приміщення квартири, ОСОБА_6 вирішив знову представитись кур`єром, для чого взяв з собою книгу ОСОБА_14 «Аутодафе». Передбачаючи, що під час заволодіння майном з боку ОСОБА_10 можливий опір, з метою придушення такого опору та доведення свого злочинного умислу щодо протиправного заволодіння чужим майном до кінця, ОСОБА_12 за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 узяв ніж, який поклав до кишені куртки. Того ж дня, тобто 16.01.2018 року близько 19:05 год. ОСОБА_12 , з метою вчинення розбійного нападу, прибув до квартири за адресою: АДРЕСА_2 та постукав у вхідні двері, які відчинив ОСОБА_10 . ОСОБА_12 , представившись кур`єром книжкового магазину, повідомив, що він приніс ОСОБА_10 посилку, для отримання якої необхідно надати документ, який посвідчує особу. ОСОБА_10 , залишивши вхідні двері квартири відчиненими, повернувся до приміщення квартири та став шукати свої документи у шафі, відкривши її таким чином, що він втратив ОСОБА_11 з поля зору. В цей час ОСОБА_12 , перебуваючи на сходинковому майданчику біля вхідних дверей до квартири ОСОБА_10 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, шляхом вільного доступу через незачинені двері, зайшов до квартири за адресою: АДРЕСА_2 та зачинив за собою вхідні двері, тим самим незаконно проник до житла ОСОБА_10 . Маючи можливість, але, не бажаючи відмовитись від свого злочинного умислу, ОСОБА_12 , діючи з прямим умислом та реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , тримаючи у правій руці ніж, який приніс із собою, діючи з корисливих мотивів, вимкнув світло у кімнаті, обійшов ОСОБА_10 та став позаду нього. Взявши потерпілого лівою рукою за обличчя, ОСОБА_12 притиснув його до себе та, тримаючи ніж у правій руці, приставив його до шиї ОСОБА_10 і, діючи умисно, здійснив різані рани: на правій боковій поверхні шиї у середній третині із переходом на передню поверхню шиї в нижній третині; в проекції голівки правої ключиці; на лівому плечі по передній поверхні у верхній третині; на лівому плечі в нижній третині по передній поверхні; на лівому передпліччі в верхній третині по згинальній поверхні; на лівому передпліччі в верхній третині по розгинальній поверхні та верхніх кінцівках потерпілого. ОСОБА_10 , захищаючись від ОСОБА_11 , своєю лівою рукою схопив лезо ножа, яким ОСОБА_12 наносив удари, та став його утримувати, тим самим отримавши тілесні ушкодження лівої кисті. Під час здійснення опору, ОСОБА_10 із ОСОБА_15 перемістились до вхідних дверей квартири, та, відкривши їх, потерпілий покликав на допомогу. Крик ОСОБА_10 , підіймаючись сходами, почув мешканець будинку – ОСОБА_16 . ОСОБА_6 , не маючи змоги подолати активний супротив потерпілого, суб`єктивно розуміючи, що його протиправні злочинні дії викриті сторонніми особами, з місця вчинення злочину зник. Внаслідок протиправних злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження: різані рани на шиї, верхніх та нижніх кінцівках, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня).
Крім того, 16.01.2018 року, приблизно о 19:05 год. ОСОБА_12 , з метою вчинення розбійного нападу, прибув до квартири за адресою: АДРЕСА_2 та постукав у вхідні двері, які відчинив ОСОБА_10 . ОСОБА_12 , представившись кур`єром книжкового магазину, повідомив, що приніс ОСОБА_10 посилку, для отримання якої необхідно надати документ, який посвідчує особу. ОСОБА_10 , залишивши вхідні двері квартири відчиненими, повернувся до приміщення квартири та став шукати свої документи у шафі, відкривши її таким чином, що він втратив ОСОБА_6 з поля зору. В цей час ОСОБА_12 , перебуваючи на сходинковому майданчику біля вхідних дверей до квартири ОСОБА_10 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, шляхом вільного доступу через незачинені двері, зайшов до квартири за адресою: АДРЕСА_2 та зачинив за собою вхідні двері, тим самим незаконно проник до житла ОСОБА_10 . Маючи можливість, але не бажаючи відмовитись від свого злочинного умислу, ОСОБА_12 , діючи з прямим умислом та реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , з метою безперешкодного заволодіння його майном, вирішив вбити ОСОБА_10 та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті іншій людині та, бажаючи їх настання, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , тримаючи у правій руці ніж, який приніс із собою, діючи з корисливих мотивів, вимкнув світло у кімнаті, обійшов ОСОБА_10 та став позаду нього. Взявши потерпілого лівою рукою за обличчя, ОСОБА_12 притиснув його до себе та, тримаючи ніж у правій руці, приставив його до шиї ОСОБА_10 і, діючи умисно, розуміючи, що шия та грудна клітина це область розташування життєво важливих органів, з метою реалізації умислу, направленого на заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_10 , здійснив ножем поріз шиї зліва направо, після чого, продовжив свої протиправні дії, загалом наніс різані рани: на правій боковій поверхні шиї у середній третині із переходом на передню поверхню шиї в нижній третині; в проекції голівки правої ключиці; на лівому плечі по передній поверхні у верхній третині; на лівому плечі в нижній третині по передній поверхні; на лівому передпліччі в верхній третині по згинальній поверхні; на лівому передпліччі в верхній третині по розгинальній поверхні та верхніх кінцівках потерпілого. ОСОБА_10 , захищаючись від ОСОБА_11 , своєю лівою рукою схопив лезо ножа, яким ОСОБА_12 наносив удари, та став його утримувати, тим самим отримавши тілесні ушкодження лівої кисті. Під час здійснення опору, ОСОБА_10 із ОСОБА_15 перемістились до вхідних дверей квартири, та, відкривши їх, потерпілий покликав на допомогу. Крик ОСОБА_10 , підіймаючись сходами, почув мешканець будинку - ОСОБА_16 . ОСОБА_12 , не маючи змоги подолати активний супротив потерпілого, суб`єктивно розуміючи, що його протиправні злочинні дії викриті сторонніми особами, не виконавши всіх дій, які вважав за необхідне для доведення свого злочинного умислу, направленого на заподіяння смерті ОСОБА_10 до кінця, з місця вчинення злочину зник. Внаслідок протиправних злочинних дій ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження: різані рани шиї, верхніх та нижніх кінцівках, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 п. 6 ч.2 ст.115 КК України та ч.3 ст. 187 КК України не визнав, від дачі показань суду щодо себе відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його винуватість повністю доводиться нижченаведеними, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами:
- показаннями потерпілого  ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що 13.01.2017 року знаходився вдома за адресою: АДРЕСА_2 . В двері постукали, не відкриваючи дверей та запитавши хто до нього прийшов, потерпілий дізнався, що прийшов кур`єр та приніс посилку. Відкривши двері побачив хлопця, вказав на ОСОБА_6 , який тримав білий пакет, останній після перевірки паспорта потерпілого віддав йому пакет з книгою та пішов. 11.01.2018 року йому знову постукали у двері квартири за адресою: АДРЕСА_2 та повідомили, що це кур`єр, який раніше вже до нього приходив. Відкривши двері, побачив ОСОБА_6 , який після перевірки пенсійного посвідчення потерпілого, віддав йому книгу та пішов. 16.01.2018 року близько 19-00 год. в квартиру потерпілого знов постукали, знову кур`єр з посилкою. Відкривши двері потерпілий побачив ОСОБА_6 , який попросив його надати посвідчення. Потерпілий пішов в кімнату за посвідченням, яке знаходилось в шафі-купе, а ОСОБА_6 в цей час залишився у під`їзді за вхідними дверима. Зазначив, що на його поверсі в під`їзді світла не було, лише знизу та вгорі. Звернув увагу, що шафа-купе знаходиться перед вхідними дверима та, відкриваючи шафу, двері останньої перекривають вхідні двері до квартири, перед вхідними дверима знаходиться і вимикач світла. Потерпілий діставши посвідчення з шафи почав здвигати дверцята шафи, щоб піти до вхідних дверей та раптом в квартирі вимкнулось світло і потерпілий побачив перед собою ОСОБА_6 , який оббіг навколо нього, та, знаходячись позаду, схопив за обличчя, притулив до себе, при цьому голова потерпілого була притиснута до грудей обвинуваченого, відтягнув до кімнати та порізав шию зліва на право. Далі, не надаючи можливості нанести другий удар, потерпілий схопив праву руку обвинуваченого в області ліктя та підвів вверх, та в цей момент відчув удар ножем в область ключиці. Далі послідував удар в ліве плече. Після чого, ОСОБА_6 лівою рукою закрив потерпілому обличчя, та коли той намагався лівою рукою зірвати руку обвинуваченого з обличчя відчув як ніж пробив ліву руку потерпілого. Розуміючи, що з шиї тече кров, відчуваючи, що подальший його опір буде не можливий, потерпілий схопив лезо ножа лівою рукою, стрімко нахилився вперед та намагався тягнути обвинуваченого до вхідних дверей, що йому вдалось. Потерпілий дотягнувся до ручки вхідних дверей та відчинив їх. В цей час сходами йшов сусід потерпілого, який встиг запитати «що коється». Однак обвинувачений затягнув потерпілого назад у квартиру та закрив двері. Потерпілий сів біля вхідних дверей, не даючи можливості ОСОБА_6 затягти його далі в кімнату. Чув як сусід кілька разів стукав в двері та запитував «що відбувається». Далі ОСОБА_6 відкрив двері, перескочив через потерпілого, при цьому спіткнувся, впав та в подальшому втік. Швидку та поліцію викликав сусід потерпілого. Потерпілий був доставлений до лікарні, де йому було накладено 32 шви, 11 з яких на шиї, крім того, йому в шию були вставлені дренажі, зазначив, що це були не просто подряпини шкіри. Також повідомив, що мав близькі відносини протягом 4 років з ОСОБА_17 -матір`ю ОСОБА_8 , яка бачила у нього в сумці з-під ноутбука пачки сувернірних доларів, які, скоріш за все, сприйняла за справжні. Більш детально пояснив, що коли остання виїжджала до Ізраїля в 2015 році, зайшла до потерпілого попрощатись та під час розмови той сказав їй, що якщо та хоче поїхати через гроші, то в нього гроші є і показав пачки стодоларових купюр, при цьому не озвучуючи те, що вони сувенірні. Вказав, що жодного разу не запрошував ОСОБА_6 пройти до квартири та кожен раз залишав того в під`їзді на сходовій. Пояснив, що його не здивувало, що йому принесли книги, оскільки має багато знайомих, які, на його думку, могли йому подарувати книги. Вказав, що за доставлені книги грошей не сплачував, обвинувачений повідомляв йому, що доставка сплачена. Зазначив, що під час нападу ОСОБА_6 нічого не говорив, будь-яких вимог не висував. Потерпілий також нічого не говорив, намагався кликати на допомогу. Крім того, зазначив, що ОСОБА_6 бачив та чув сусіда, який проходив сходами, оскільки, коли потерпілому вдалось під час боротьби відкрити двері, сусід як раз проходив повз його квартиру, а потім ще стукав в двері та питав «що відбувається». Вказав, що під час опору думав, що йому недовго залишилось жити та був впевнений, що ОСОБА_6 прийшов його вбити, оскільки йому останній одразу перерізав шию. Вважав, що ОСОБА_6 припинив свої злочинні дії щодо нього, оскільки з`явився сусід потерпілого, крім того, як потім вже дізнався потерпілий, йому вдалось вихопити ніж з рук обвинуваченого, коли він схопився за лезо ножа рукою, та в подальшому з`ясувалось, що ніж лежав у квартирі біля килимка біля вхідних дверей, там же лежала і принесена обвинуваченим книга в конверті. Ніж описав як такий ручка якого обмотана мотузкою, з лезом близько 8 см. Також, зазначив, що навиків самооборони не має, однак все життя займався спортом, підтримував фізичну форму та на момент нападу не жалівся на здоров`я. Зазначив, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, підтвердив, що отримав 40000 грн у відшкодування шкоди, покарання просив призначити справедливе та таке, що відповідає заподіяному. Разом з цим, зазначив, що наслідки нападу з боку обвинуваченого відчуває і зараз, зокрема, в нього не повною мірою функціонує ліва рука.
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що є сусідом ОСОБА_10 та зазначив, що в січні 2018 року, повертаючись з роботи додому, підіймався сходами на свій третій поверх. Коли проходив повз квартиру потерпілого, почув галас, стук, гуркіт, як здалось свідку, звуки боротьби. Коли він підійшов до дверей, ті трохи відчинились та знов закрились, на думку свідка в процесі боротьби. Свідок кілька разів постукав в двері, після чого з квартири вибіг чоловік худорлявої статури, високий на зріст, в темному спортивному одязі, обличчя останнього свідок не бачив. Після цього, побачив сусіда ОСОБА_10 , який був весь у крові та тримався за шию, у останнього була рана на шиї, також була поранена рука. У квартирі, на підлозі та стінах, також було багато крові, на підлозі також лежав ніж. Свідок викликав швидку та поліцію. Крім того, звернув увагу, що невідомий чоловік, який вибіг з квартири ОСОБА_10 добре орієнтувався в під`їзді, певно був не вперше, оскільки читко побіг саме до виходу з під`їзду. Вказав, що внаслідок незвичної побудови та розташування дверей у під`їзді, зазвичай люди, які відвідують його вперше, губляться та не можуть одразу знайти вихід на вулицю.
- показаннями свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні пояснила, що деякий час орендувала квартиру у будинку АДРЕСА_3 . Потерпілий ОСОБА_10 жив поверхом вище. Зазначила, що ввечері, місяць та рік не пригадала, перебуваючи вдома, почула сильний гуркіт з квартири ОСОБА_10 , також чула крики. Коли вийшла з квартири, на місці вже була швидка допомога.
- показаннями свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що є товаришем ОСОБА_6 , а потерпілий ОСОБА_10 був співмешканцем його матері. Вказав, що часто приходив та перебував за адресою проживання потерпілого. Зазначив, що ОСОБА_6 було відомо, де проживає потерпілий, оскільки той неодноразово приходив до ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_3 та чекав того біля під`їзду. Зазначив, що його мати розповіла йому та бабусі, що ОСОБА_10 , коли мати прийшла до нього, показав їй коробку з-під взуття, наповнену грошима, які запропонував останній, щоб вона залишилась з ним, назвавши суму півмільйона доларів, але мати відмовилась. Вказану історію свідок розповів своїм друзям ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , приблизно у 2018 році. Вказав, що ОСОБА_21 носив при собі ніж «метелик», взагалі останньому подобалась холодна зброя, зокрема, метальні ножі. Вказав, що ОСОБА_21 не працював. Зазначив, що в день затримання поліцією ОСОБА_21 та ОСОБА_22 перебували в нього вдома, коли ОСОБА_21 та ОСОБА_22 вийшли до магазина їх і затримала поліція, його привезли до відділку поліції годиною пізніше.
- показаннями свідка ОСОБА_23 , який в судовому засіданні пояснив, що є товаришем ОСОБА_6 , а потерпілий ОСОБА_10 був співмешканцем матері його товариша ОСОБА_24 .. Вказав, що ОСОБА_25 розказав йому та ОСОБА_19 про те, що потерпілий ОСОБА_10 пропонував матері ОСОБА_26 гроші, щоб остання залишилась з потерпілим. Вказав, що ОСОБА_21 навчався, працював неофіційно та проживав з матір`ю. 
- показаннями свідка ОСОБА_27 , яка в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю ОСОБА_6 та зазначила, що до затримання син навчався та неофіційно працював. Вказала, що в їх сім`ї не було скрутного матеріального становища. Зазначила, що сину порізали обличчя, тому після вказаних подій останній завжди носив при собі ніж для самозахисту. Вказала також, що син вів здоровий спосіб життя, займався рукопашним боєм. Крім того, зазначила, що вдома у них була бібліотека, яку, зокрема, збирав і син. Вказала, що їй не відомо, що останній продавав книги з сімейної бібліотеки. Підтвердила, що знає ОСОБА_26 , як товариша її сина. 
-показаннями експерта ОСОБА_28 -лікаря, судово-медичного експерта ХОБСМЕ, який пояснив, що експерт встановлює ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень за критерієм розладу здоров`я. Вказав, що в проекції шиї знаходяться великі магістральні судини, пошкодження яких може призвести до смерті потерпілого. Причинами не ушкодження таких, може бути, зокрема, сила удару, везіння тощо.
Крім того, провина обвинуваченого у вчинених кримінальних правопорушеннях підтверджується наступними письмовими доказами:
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.01.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_10 повідомив, що 16.01.2018 року близько 19-00 год. за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , невідомий чоловік спричинив йому тілесні ушкодження.
- даними протоколу огляду від 16.01.2018 року з фототаблицею та планом-схемою до нього, в якому зафіксовано, що в зоді огляду місця події у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено предмет, конструктивно схожий на ніж з лезом завдовжки 10,5 см, шириною леза 3 см, з обмотаною мотузкою ручкою; рукавчики чорного кольору; паперовий конверт білого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, в якому знаходиться білий паперовий конверт з книгою ОСОБА_14 «Аутодафе», слід матерії на 3 ВЛС; зразки РБК. 
- довідкою № 368/1 від 17.01.2018 року з ДУ «Інституту загальної та невідкладної хірургії імені В.Т. Зайцева Національної академії медичний наук України», з якої вбачається, що ОСОБА_10 з 16.01.2018 року по 17.01.2018 року знаходився на лікуванні з приводу непроникаючого колотого порання шиї та грудної клітини.
- даними протоколу проведення слідчого експеримента від 05.03.2018 року та відеозаписом до нього за участю, зокрема, потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до якого останній вказав та повідомив обставини скоєння кримінального правопорушення щодо нього. Зазначив, що 16.01.2018 року близько 19-00 год. до нього постукали у вхідні двері. Підійшовши до дверей, запитав, «хто», потерпілому відповіли, що це кур`єрська доставка з магазину «БУКС». Відкривши двері, побачив хлопця, який йому здався знайомий, оскільки останній був у нього напередодні, а саме - 11.01.2018 року, тому спитав, чи знову він приніс йому книгу. На що, хлопець відповів, що приніс книгу знову, це був подарунок з магазину «БУКС» та попросив надати йому документ, який підтверджує особу потерпілого. Останній повідомив, що він вже був і йому вже надавав документ, що посвідчує його особу, але кур`єр повідомив, що посвідчення необхідно пред`являти кожний раз. Залишивши його за дверима та не зачиняючи їх, пішов через коридор до кімнати, де у шафі-купе у нього було посвідчення. Для того, щоб його взяти, необхідно відчинити всі двері шафи, які загороджують вихід з кімнати, тому не бачив, що відбувається у коридорі його квартири та на сходовому майданчику. Коли потерпілий взяв своє посвідчення, зачинив двері шафи-купе та почав виходити з кімнати, зробивши крок, побачив перед собою хлопця кур`єра. Відразу вимкнулося світло, даний хлопець обійшов його з правої сторони та став ззаду. Після чого напав, схопивши лівою рукою в області носу та ротової порожнини та в лічені секунди гострим предметом, який тримав в правій руці, порізав потерпілому шию. Відчувши, що його зараз вб`ють, перехопив праву руку хлопця, в якій був ніж та зафіксував його. При цьому нападник, перевернув ніж, почав наносити йому удари ножем, знаходячись позаду нього. Потрапив у ключицю під шиєю, ліве плече спереду. Коли потерпілий намагався відвести його руку від обличчя, своєю лівою рукою, йому було нанесено два удари ножем у передпліччя, протнув руку наскрізь. Всього потерпілому було нанесено приблизно 4 удари ножем. У подальшому потерпілий схопив лівою рукою лезо ножа та почав направлятися до виходу з квартири, оскільки все відбувалося у приміщенні коридору. Далі, потерпілий добрався до вхідної двері і відчинив її. Як тільки останній відкрив двері, нападник, що його тримав, потягнув назад і вибратися з квартири у потерпілого не вийшло. Побачивши, що по сходах хтось піднімається, він почав гукати на допомогу. В цей момент нападник закрив двері та продовжував відтягувати потерпілого від дверей. Далі нападник його відпустив, вибіг з квартири, перепригнувши через нього, спіткнувся, впав, підвівся та побіг по сходинках униз. Сусід в цей час викликав швидку допомогу та поліцію.
-даними відповіді КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» від 16.03.2018 року №01-237/Ч з доданою до нього картою виїзду бригади екстреної медичної допомоги, згідно яких 16.01.2018 року о 19-22 год. до служби «103» надійшов виклик за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_10 , 1957 року народження. Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги у ОСОБА_10 зафіксовано попередній діагноз: різана рана верхньої третини передньої поверхні шиї, множинні рани лівого плеча, лівого передпліччя, правої кисті.
- даними протоколу огляду відеозапису від 05.02.2018 року з фототаблицею до нього, в ході огляду встановлено, що 16.01.2018 року невстановлений хлопець на вигляд 25 років, зросту 175-185 см, худорлявої статури, одягнений: чорна шапка, зелена куртка, синій рюкзак, чорні штани, черевики коричневого кольору з високими берцями о 18-52 год. виходить зі станції метро «Захисників України», куди приїхав зі сторони Олексіївки. О 19:00 год. він проходить повз відділення № 35 ПАТ КБ «Приватбанк». О 19-20 год. зазначений невідомий убігає від буд. 96-А по пр. Московському м. Харкова у бік вул. Тарасівської. Також в ході огляду відеозаписів за 11.01.2018 року встановлено, що о 18:40 год. зазначений невідомий чоловік проходить повз відділення № 35 ПАТ КБ «ПриватБанк». О 18:42 год. цей же невідомий чоловік заходить у арку буд. 96-А по пр. Московському м. Харкова.
- даними протоколу обшуку від 18.04.2018 року та відеозаписом до нього, в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено ноутбук, системний блок від ПК, три пари взуття, картки метрополітену, три мобільні телефони.
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27.04.2018 року та відеозаписом до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_6 та вказав на нього, як на особу, яка 16.01.2018 року напала на нього з ножем та нанесла тілесні ушкодження.
- даними протоколу проведення слідчого експеримента від 27.04.2018 року та відеозаписом до нього за участю, зокрема, ОСОБА_6 , відповідно до якого останній вказав та повідомив обставини скоєння кримінального правопорушення. Зокрема, зазначив, що 16.01.2018 року, прийшовши до потерпілого за адресою: АДРЕСА_2 біля 19-00 год, постукав у двері його квартири. Пояснив, що приїхав аби пограбувати потерпілого, при цьому з собою взяв ніж з двосічним лезом для залякування. Вказав, що тривалий час не наважувався постукати в двері, потім постукав. До нього вийшов потерпілий, він передав йому книгу та попрохав надати посвідчення особи, на що потерпілий відповів, що вже надавав посвідчення, проте, ОСОБА_6 наполягав. Коли потерпілий зайшов в квартиру, він зачинив двері, але не на замок. ОСОБА_6 відчинив двері та зайшов за ним. Світло в квартирі було увімкнено. Він дістав ніж та тримав його хвостом леза в бік великого пальця. Зайшовши в квартиру, ОСОБА_6 лівою рукою схопив останнього за обличчя й провів лезом ножа, який знаходився в правій руці, по горлу потерпілого. Зазначив, що мав намір відкинути потерпілого на диван, при цьому нічого не казав, будь-яких вимог не висував. Спричиняти будь- яку шкоду йому не мав наміру. Проте, ОСОБА_10 почав кричати та чинити опір. Коли ОСОБА_6 побачив кров на шиї в результаті порізу, він впав «в ступор» та злякався, при цьому потерпілий відбив ніж, який впав та почав тікати до вхідних дверей, а ОСОБА_6 погнався за ним, намагаючись зупинити. Потерпілий впав на коліна та відчинив вхідні двері. В цей час сходами піднімався сусід. Поки затягував потерпілого в квартиру, двері зачинились. При цьому сусід спитав «що відбувається». Далі потерпілий став кричати «здаюсь». В цей момент, усвідомивши неправомірність своїх дій, ОСОБА_6 відкинув потерпілого та втік. Чи спричиняв будь-які інші тілесні ушкодження не пам`ятає.
- даними висновку експерта № 502-Ая/18 від 24.02.2018 року, згідно якого у ОСОБА_10 встановлені наступні тілесні ушкодження: різані рани на шиї та верхніх кінцівках. Різані рани утворилися від травматичної дії гострого предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, але індивідуальні особливості цього предмету не відобразились в пошкодженні. Стосовно строку утворення цих ран, виходячи із морфологічної картини, характеру ушкодження, даних із наданої медичної документації, а також стадії загоєння рани - вони могли бути отримані за 10-17 діб до моменту огляду, але не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де й були встановлені 17.01.2018 року. За ступенем тяжкості: різані рани належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Виходячи з об`єктивних судово-медичних даних, судити про послідовність утворення вищезазначених різаних ран не є можливим, тому що вони могли утворитися у короткий проміжок часу між собою, як мінімум від 6 травматичних дій.
- даними висновку експерта № 09-1416/2018 від 05.04.2018 року, згідно якого у ОСОБА_10 встановлені наступні тілесні ушкодження: різані рани на шиї та верхніх кінцівках; різані рани утворилися від травматичної дії гострого предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, але індивідуальні особливості цього предмету не відобразились в пошкодженні. Стосовно строку утворення цих ран, виходячи із морфологічної картини, характеру ушкодження, даних із наданої медичної документації, а також стадії загоєння рани - вони могли бути отримані за 10-17 діб до моменту огляду, але не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де й були встановлені 17.01.2018 року. За ступенем тяжкості: різані рани належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Покази ОСОБА_10 , викладені ним в протоколі проведення слідчого експерименту від 05.03.2018 року, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині терміну і механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень – при заподіянні 16.01.2018 року травматичних впливів ножем в ці ділянки.
- даними висновку експерта № 09-2662/2018 від 19.07.2018 року, згідно якого у ОСОБА_10 встановлені наступні тілесні ушкодження: різані рани - на правій боковій поверхні шиї у середині третини із переходом на передню поверхню шиї нижній третині; в проекції голівки правої ключиці; на лівому плечі по передній поверхні у верхньої третини; на лівому плечі в нижній третині по передній поверхні; на лівому передпліччі в верхній третині по згинальній поверхні; на лівому передпліччі в верхній третині по розгинальній поверхні; на основній фаланзі 1 пальця лівої кисті є 2 рани симетричні між собою по тильній та долонній поверхні; у основи 3 пальця лівої кисті по долонній поверхні; на основній фаланзі 4 пальця лівої кисті по латеральній поверхні; у основи 5 пальця по долонній поверхні лівої кисті. Різані рани утворилися від травматичної дії гострого предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, але індивідуальні особливості цього предмету не відобразились в пошкодженні. Стосовно строку утворення цих ран, виходячи із морфологічної картини, характеру ушкодження, даних із наданої медичної документації, а також стадії загоєння рани - вони могли бути отримані за 10-17 діб до моменту огляду, але не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де й були встановлені 17.01.2018 року. За ступенем тяжкості: різані рани належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Не виключена можливість отримання встановленої у ОСОБА_10 різаної рани в ділянці шиї, при обставинах та механізмі, на які посилається ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту від 27.04.2018 року та у протоколі допиту ОСОБА_6 від 27.04.2018 року при заподіянні травматичного впливу ножем в ділянку шиї потерпілого. Покази ОСОБА_10 викладені ним в протоколі проведення слідчого експерименту від 05.03.2018 року, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині терміну і механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень – при заподіянні 16.01.2018 року травматичних впливів ножем в ці ділянки.
- даними висновку експерта № 272-И/18 від 28.02.2018 року, згідно якого на конверті поштовому паперовому білого кольору формату А4, вилученому під час огляду місця події в кв. АДРЕСА_4 , виявлена кров людини групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В. Походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виключається. На конверті поштовому білому паперовому, вказаному вище, знайдений піт, в якому виявлений антиген ОСОБА_29 у вказаному об`єкті походить від людини з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В. Від потерпілого ОСОБА_10 цей піт походити не може.
- даними висновку експерта №14/498-Дм/18 від 30.03.2018 року, згідно якого на книзі ОСОБА_30 «О дивний новый мир», яку надав потерпілий ОСОБА_10 , знайдено кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_10 не можливе. При дослідженні зразка слини ОСОБА_10 встановлено, що він не є невидільником властивого йому антигену Н за ізосерогічною системою АВО. На палітурних кришках та корінці вищевказаної книжки знайдені сліди поту, в яких реакцією абсорбації-єлюції виявлені антигени В та Н. Таким чином, можна припустити, що ці сліди можуть походити, від однієї людини, як видільника, так і невидільника групових антигенів з груповою приналежністю крові В з ізогемаглютиніном анті-А та з супутнім антигеном Н. Походження цього поту від Рудометова не можливе. Також не виключається можливість змішання у цих об`єктах поту людини з груповим диференціюванням крові групи В з ізогемаглютиніном анті-А з потом людини групи О з ізогемаглютинінами анті-А, анті-В, яким і є ОСОБА_10 
- даними висновку експерта № 207-Ц/2018 від 01.03.2018 року, згідно якого ксерокопія 8 листа з паспорту ОСОБА_10 , на якій мається штамп щодо групі крові – О (І). При проведенні судово-медичної експертизи ножа спеціального призначення, вилученого за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що на клинку ножа знайдені сліди крові людини. При серологічному дослідженні виявлений тільки антиген Н. Таким чином, можна припустити, що дані сліди крові могли походити від будь-якої особи з груповою належністю крові О(І) з ізогемаглютінинами анти-А, анти-В, в тому числі від потерпілого ОСОБА_10 ; на рукоятці ножа знайдені сліди крові людини та накладання потожирових слідів. При серологічному досліджені виявлений тільки антиген Н. Таким чином, можна припустити, що дані сліди крові та пото-жирових накладень могли походити від будь-якої особи з груповою належністю крові О (І) з ізогемогглютинінами анти-А, анти-В, в тому числі й від потерпілого ОСОБА_10 
- даними висновку експерта № 273-И/18 від 22.02.2018 року, відповідно до якого в двох змивах, вилучених при огляді місця події, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров в указаних об`єктах відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В і походження її від ОСОБА_10 не виключається.
- даними висновку експерта № 14/1138-Дм/18 від 22.05.2018 року, відповідно до якого, група крові ОСОБА_6 відноситься до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В.
- даними висновку експерта № 14/1152-Дм/18 від 02.06.2018 року, з якого вбачається, що згідно висновку експерта № 14-1138-Дм/18 від 22.05.2018 року група крові ОСОБА_6 - А з ізогемаглютиніном анти-В. Згідно висновку експерта № 272-И/18 від 28.02.2018 року на конверті поштовому білому паперовому, знайдений піт, в якому виявлений антиген ОСОБА_29 у вказаному об`єкті походить від людини з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В. Походження поту у вказаному об`єкті від ОСОБА_6 ,1998 р.н. не виключається. На рукавичці, вилученій в ході огляду місця події, знайденій, в якому виявлено антиген ОСОБА_31 у вказаних об`єктах походить від людини з групою крові О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, незалежно від категорії видільництва людини, яка носила рукавичку –згідно висновку експерта № 274И/18 від 14.03.2018 року від ОСОБА_6 піт на вказаній рукавичці походити не може; згідно висновку експерта № 14/498-Дм/18 від 30.03.2018 року на книзі ОСОБА_30 «О дивний новый мир», яку надав потерпілий ОСОБА_10 , знайдено кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від ОСОБА_6 не виключається; на палітурних кришках та корінці вищевказаної кришки знайдені сліди поту, в яких реакцією абсорбації-елюції виявлені антигени В та Н. Таким чином, можна припустити, що ці сліди можуть походити, від однієї людини, як видільника, так і групових антигенів з груповою приналежністю крові В з ізогемаглютиніном анті-А та з супутнім антигеном Н, сліди поту, виявлені на книзі О. Хакслі «О дивний новый мир», від ОСОБА_6 походити не можуть.
- даними висновку експерта 15№555-Дм2018 р. від 25.05.2018 року, згідно якого на клинку ножа знайдені сліди крові людини. При серологічному дослідженні, виявлений тільки антиген Н. Таким чином, можна припустити, що дані сліди крові могли походити від будь-якої людини з груповою належністю крові О (І) з ізогемогглютинінами анти –А, анти-В, в тому числі й від потерпілого ОСОБА_10 ; на рукоятці ножа, знайдені сліди крові людини та накладення потожирових слідів. При серологічному дослідженні, виявлений тільки антиген –Н. Таким чином, можна припустити, що дані сліди крові та потожирових накладень могли походити від будь-якої особи з груповою належністю крові О (І) з ізогемогглютинінами анти-А, анти –В, в тому числі й від потерпілого ОСОБА_10 . Проте, враховуючи групову належність крові ОСОБА_6 , сліди потожирових виділень від нього виключаються.
- даними висновку експерта № 09-2469/2018 від 05.07.2018 року, згідно якого у ОСОБА_10 встановлені наступні тілесні ушкодження: різані рани на шиї та верхніх кінцівках; різані рани утворились від травматичної дії гострого предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, але індивідуальні особливості цього предмету не відобразились в пошкодженні. Стосовно строку утворення цих ран, виходячи із морфологічної картини, характеру ушкодження, даних із наданої медичної документації, а також стадії загоєння рани - вони могли бути отримані за 10-17 діб до моменту огляду, але не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де й були встановлені 17.01.2018 року. За ступенем тяжкості: різані рани належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Покази ОСОБА_6 викладені ним у статусі підозрюваного в протоколі проведення слідчого експерименту від 27.04.2018 року, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень – при заподіянні травматичних впливів ножем в ці ділянки.
- даними висновку експерта № 494 від 15.06.2018 року, згідно якого встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка слини ОСОБА_10 , 1954 р.н..
- даними висновку експерта № 493 від 22.06.2018 року, згідно якого встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка крові ОСОБА_6 ,1998 р.н..
- даними висновку експерта № 495 від 13.07.2018 року та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що на наданому на дослідження ножі (об`єкт № 1 – змив з клинка), у місцях незаплямованих слідами речовини бурого кольору, виявлено кров людини та клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на ножі збігаються з генетичними ознаками зразка слини потерпілого ОСОБА_10 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак зразка слини потерпілого ОСОБА_10 та генетичних ознак сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на ножі, складає 1,05х10-26. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах зустрічається не частіше, ніж у 1 з 95 септильйонів осіб. Генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на ножі (об`єкт № 2 –змив з упора рукоятки, № 3,4 – змиви з рукоятки) є змішаними, збігаються між собою, містять генетичні ознаки більш, ніж однієї особи серед яких містяться генетичні ознаки зразка слини потерпілого ОСОБА_10 та генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_6 
- даними висновку експерта № 496 від 20.07.2018 року з фототаблицею до нього, згідно якого генетичні ознаки (ДНК-профіль) сліду крові, виявленого на книзі О.Хакслі «О дивний новый мир» (об`єкт № 1) на зовнішній поверхні обкладинки книги О.Хакслі «О дивний новый мир» виявлено клітини з ядрами. Генетичні ознаки (ДНК - профілі) клітин з ядрами, виявлених на зовнішній поверхні обкладинки книги ОСОБА_30 «О дивний новый мир» (об`єкт № 2) є змішаними, містять генетичні ознаки більш, ніж двох осіб та є непридатними для ідентифікації. Генетичні ознаки (ДНК-профіль) сліду крові, виявленого на книзі ОСОБА_30 «О дивний новый мир» збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 і не збігаються з генетичними ознаками зразка слини потерпілого ОСОБА_10 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак сліду крові, виявленого на книзі ОСОБА_30 «О дивний новый мир» (об`єкт № 1) та зразка крові ОСОБА_32 , складає 2,80х10-24. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 356 секстильйонів осіб. У зв`язку з тим, що генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на зовнішній поверхні обкладинки книги О. Хакслі «О дивный новый мир» (об`єкт № 2) є змішаними, містять генетичні ознаки більш ніж двох осіб та є непридатними для ідентифікації, відповісти на запитання: «чи збігаються генетичні ознаки сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на наданому на дослідження об`єкті з генетичними ознаками зразка слини потерпілого ОСОБА_10 чи зразка крові підозрюваного ОСОБА_6 .?» не є можливим.
- даними висновку експерта № 499 від 24.07.2018 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого на наданому на дослідження поштовому паперовому конверті та липкій поверхні клапану конверту виявлено клітини з ядрами. Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин з ядрами, виявлених на липкій поверхні клапану конверту. Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові, виявлених на поштовому конверті (об`єкти №1-10). На зовнішній частині палітурки (обкладинки), наданої на дослідження книги О.Пєхова «Аутодафе» (об`єкт№13) виявлено клітини з ядрами. Генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами, виявлених на зовнішній частині палітурки (обкладинки) книги О. Пєхова «Аутодафе» (об`єкт №13) є змішаними, містять генетичні ознаки більш, ніж двох осіб та є непридатними для ідентифікації. Генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові, виявлених на поштовому конверті (об`єкти №1-10), збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка слини потерпілого ОСОБА_10 і не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові ОСОБА_6 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак слідів крові, виявлених на поштовому конверті та зразка слини потерпілого ОСОБА_10 , складає 2,06х10-26. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах зустрічається не частіше, ніж у 1з 48 септильйонів осіб. Генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин з ядрами, виявлених на липкій поверхні клапану конверту (об`єкт №11), збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 і не збігаються з генетичними ознаками зразка слини потерпілого ОСОБА_10 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак клітин з ядрами, виявлених на липкій поверхні клапану конверту та зразка крові ОСОБА_6 , складає 2,02х10-22. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1з 4 секстильйонів осіб. Генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин з ядрами, виявлених на липкій поверхні клапану конверту (об`єкт № 11), збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкт № 1) і не збігаються з генетичними ознаками зразка слини потерпілого ОСОБА_10 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак клітин з ядрами, виявлених на липкій поверхні клапану конверту (об`єкт № 11) та зразка крові підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкт № 1) складає 2,02х10-22 . Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 4 секстильйонів осіб (4,94х1021). В зв`язку з тим, що генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на зовнішній частині палітурки (обкладинки), наданої на дослідження книги О. Пєхова «Аутодафе» (об`єкт № 13), є змішаними, містять генетичні ознаки більш, ніж двох осіб та є непридатними для ідентифікації. Відповісти на запитання: «Чи збігаються генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження об`єктах з генетичними ознаками зразка слини потерпілого ОСОБА_10 чи зразка крові підозрюваного ОСОБА_6 .?» не є можливим. У зв`язку з тим, що генетичні ознаки з ядрами, виявлених на зовнішній поверхні паперового конверту (об`єкт № 12), не встановлено, відповісти на запитання: «Чи збігаються генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження об`єктах з генетичними ознаками зразка слини потерпілого ОСОБА_10 чи зразка крові підозрюваного ОСОБА_6 .?» не є можливим.
-даними висновку судово-психіатричного експерта №459 від 11.06.2018 року, згідно якої ОСОБА_6 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвіломлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_6 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідрмлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_6 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
-даними акту судово-наркологічної експертизи №250 від 14.06.2018 року, згідно якого даних щодо наркотичної або алкогольної залежності у ОСОБА_6 не виявлено. 
-даними протоколу огляду предметів від 11.06.2018 року, згідно якого об`єктом огляду є картка Харківського метрополітену №0081201488, що вилучена у ОСОБА_6 
-даними відповіді КП «Харківський метрополітен» від 12.06.2018 року зі звітом про операції по електронній картці №0081201488.
-даними протоколу огляду предметів від 16.07.2018 року, згідно якого об`єктами огляду є ноутбук, системний блок ПК, 3 пари взуття, 3 мобільні телефони.
-даними протоколу огляду предметів від 26.07.2018 року, згідно якого об`єктами огляду є книга ОСОБА_33 «Аутодафе», рукавичка, ніж.
-даними висновку експерта №09-2828/2020 від 11.09.2020 року, згідно якого у ОСОБА_10 встановлені тілесні ушкодження, визначені висновком експерта № 09-2662/2018 від 19.07.2018 року. Різані рани утворилися від травматичної дії гострого предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, але індивідуальні особливості цього предмету не відобразились в пошкодженні/або відсутній їх опис у наданій медичній документації. Також, слід відмітити, що вищевказані рани обумовили до хірургічного втручання-накладення шовного матеріалу. Стосовно строку утворення цих ран, виходячи із морфологічної картини, характеру ушкодження, даних із наданої медичної документації, а також стадії загоєння ран - вони могли бути отримані за 10-17 діб до моменту огляду, але не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де й були встановлені 17.01.2018 року. За ступенем тяжкості: різані рани належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Відповідно до текстової частини протоколу слідчого експерименту, відеозапису слідчого експерименту, показане взаєморозташування обвинуваченого ОСОБА_6 відносно статиста викликає сумнів щодо динамічних можливостей нанесення ушкодження в ліву верхню грудну та шийну ділянку статиста. За невідповідність динаміки відтворення ушкоджень, яку показав підозрюваний в ході проведення слідчого експеримента, свідчить й відсутність ушкодження у потерпілого ОСОБА_10 в ділянці шиї та грудної клітини ліворуч. Можливість виникнення ушкоджень на лівому плечі та передпліччі ОСОБА_10 з такого вихідного положення категорично не виключається. Але взаєморозташування статиста та обвинуваченого, фіксація нижньої кінцівки статиста правої руки обвинуваченого, відсутність ушкоджень по зовнішній поверхні лівого плеча та передпліччя у ОСОБА_10 при загальному їх розташуванні по передній та розгинальній поверхі викликає сумніви щодо ймовірності такого механізму. Крім того, концентрація ушкоджень лівого плеча та передпліччя у ОСОБА_10 в попередній (розгинальній) їх поверхні може свідчити про те, що формування цих ушкоджень відбувалося при фіксованому положенні тіла ОСОБА_10 . Це не відповідає показам обвинуваченого й в цілому відповідає показам ОСОБА_10 від 05.03.2018 року. Покази обвинуваченого, надані ним в ході слідчого експерименту про можливість формування ушкоджень на кистях у ОСОБА_10 , а саме: на правій долоні та пальцях внаслідок дій, направлених на вилучення знаряддя (ножа) у обвинуваченого не відповідають судово-медичним даним по відношенню до локалізації ушкоджень так як всі вони розташовані на лівій кисті. В показах ОСОБА_6 , наданих ним в ході слідчого експерименту, не відображений механізм формування ушкоджень у ОСОБА_10 , які розташовані на шиї праворуч та в проекції правої ключиці. На тлі даних слідчого експерименту, які свідчать за невідповідність показів ОСОБА_6 судово-медичним даним щодо формування травми у ОСОБА_10 , експерти акцентують на тому, що відомості, які надав ОСОБА_10 відповідно до протоколу допиту від 18.01.2018 року та протоколу проведення слідчого експеримента від 05.03.2018 року, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині локалізації, розташування, механізму виникнення тілесних ушкоджень та взаєморозташування ОСОБА_10 та ОСОБА_6 
-даними протоколу слідчого експеримента від 14.08.2020 року та відеозаписом до нього за участю ОСОБА_6 , відповідно до якого останній вказав та повідомив свою версію нанесення ударів, зокрема, з боку потерпілого ОСОБА_10 ..Так, ОСОБА_6 зазначив, що 16.01.2018 року у нього виник конфлікт з потерпілим ОСОБА_10 , в ході якого спочатку потерпілий ОСОБА_10 наніс один удар ногою (носком ноги) в пах підозрюваному ОСОБА_6 , від чого ОСОБА_6 впав в коридорі на підлогу на лівий бік та потерпілий ОСОБА_10 почав його душити правим коліном в область шиї, після чого обвинувачений правою рукою схопився за ніж в кармані куртки й вдарив потерпілого навідліг зліва на право в ділянку верхньої третини лівого плеча по зовнішній поверхні. При цьому обвинувачений зазначив, що хотів нанести удари рукояткою, але не пам`ятає чим попав. Наніс не більше 7 ударів, в тому числі по передній зовнішній поверхні в області 7-8 лівого ребра. Удари наносив цільним (нерозкладним) ножем, довжина леза якого приблизно 10см, двосічний, рукоять також приблизно також 10 см. Зазначив, що після того, як відштовхнув потерпілого в положенні лежачи, вони обидва підвелись на ноги. Після чого потерпілий схопив його правою рукою за ніж, вирвав його та викинув. Далі потерпілий присів та почав кричати «здаюсь», після чого обвинувачений його відштовхнув та вибіг з квартири.
-даними висновку експерта № 09-2566/2020 від 01.09.2020 року, згідно якого у ОСОБА_10 встановлені тілесні ушкодження, визначені висновком експерта № 09-2662/2018 від 19.07.2018 року. Різані рани утворилися від травматичної дії гострого предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, але індивідуальні особливості цього предмету не відобразились в пошкодженні/або відсутній їх опис у наданій медичній документації. Також, слід відмітити, що вищевказані рани обумовили до хірургічного втручання-накладення шовного матеріалу. Стосовно строку утворення цих ран, виходячи із морфологічної картини, характеру ушкодження, даних із наданої медичної документації, а також стадії загоєння ран - вони могли бути отримані за 10-17 діб до моменту огляду, але не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де й були встановлені 17.01.2018 року. За ступенем тяжкості: різані рани належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Дати оцінку показам ОСОБА_6 буде можливим після надання протоколів проведення слідчого експерименту за його участю.
Судом також було оглянуто ніж, який був визнаний речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні та вилучений під час огляду місця події від 16.01.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, захисником ОСОБА_6 -адвокатом ОСОБА_7 подане клопотання про визнання доказу недопустимим. Просив визнати недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 27.04.2018 року з відеозаписом до нього. Зазначив, що всупереч положень ч.2 ст. 228 КПК України ОСОБА_6 пред`являвся до впізнання з особами, які мали зріст 1,79 м, 1,75 м, 1,78 м, тобто ріниця у зрості складала 16-20 см, крім того, ОСОБА_6 мав досить довге волосся, тоді як всі інші особи мали коротку зачіску. Також, всупереч положень ст. 52 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії не був залучений захисник.
Суд вивчивши доводи заявленого клопотання щодо визнання доказу недопустимим зважає на наступне.
Перш ніж надати оцінку доводам сторони захисту про недопустимість доказу, суд вважає за необхідне зазначити про підхід, за яким він здійснює оцінку доказів з точки зору допустимості.
Як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного суду від 31 серпня 2022 року по справі № 756/10060/17:
Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.
Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.
В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.
На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.
З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).
Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.
З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
При застосуванні статті 87 КПК України при оцінці доказів, наданих сторонами, колегія суддів виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.
Суд звертає окрему увагу на вимоги кримінального процесуального закону щодо критеріїв визнання доказів допустимими (недопустимими).
Частиною 1 ст. 86 КПК передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК) містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає; належний суб`єкт збирання доказів; належна процесуальна форма.
Отже, допустимість доказів як ознака їх якості визначається нормами кримінального процесуального закону.
Питання про визнання доказів недопустимими вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 89 КПК) у кожному конкретному випадку залежно від характеру і наслідків порушень критеріїв допустимості. При цьому оцінка доказів передбачає їх відповідний аналіз у всій сукупності та взаємозв`язку (ст. 94 КПК).
Таким чином, при визнанні того чи іншого доказу недопустимими суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу.
Суд звертає увагу на те, що кримінальне процесуальне законодавство містить критерії, за якими порушення встановленого КПК порядку проведення окремих процесуальних дій є істотним і призводить до визнання доказів недопустимими.
Перелік діянь, які передбачені у ст. 87 КПК як підстави для визнання фактичних даних недопустимими як докази, не є вичерпним і становить собою порушення фундаментальних гарантій, що дає певний орієнтир для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік. До таких, наприклад, можна віднести порушення вимог ч. 7 ст.223 КПК про обов`язкове запрошення понятих при проведенні визначених законом слідчих дій. В кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження. Тому кожний доказ повинен оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.
Так, відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова Верховного Суду (далі в т.ч. ККС, ВС) від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16).
У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).
Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 753/11828/13-к вказав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.
У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура) - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16 березень 2017 року у справі № 671/463/15-к).
У цій справі порядок, встановлений КПК України дотримано, а тому Суд визначаючись з долею доказів зауважує, що згідно з ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Наведені судом вище докази, згідно ст. 85, 86 КПК, є належними та допустимими.
Суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК України.
При формуванні таких висновків Суд виходив з такого.
Частина 1 статті 87 КПК України передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.
Так, кримінальне процесуальне законодавство містить критерії, за якими порушення встановленого КПК порядку проведення окремих слідчих дій є істотним і призводить до визнання доказів недопустимими (частини 2 і 3 ст. 87 КПК).
Так, відповідно до ч. 2 ст.87 КПК суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.
В свою чергу, ч. 3 ст.87 КПК України передбачає, що недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання. Таким чином, ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.
У контексті такого елементу допустимості доказів як процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних. У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: 1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи 2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути. Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь- якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності Інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.
У постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 вказано, що вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.
У постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС зауважив, що вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.
В постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС вказав, що суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до ч. 2 або 3 ст. 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на ч. 1 ст. 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору ч. 1 ст. 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.
В постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 ВС зауважив, що оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.
Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.
Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.
В постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.
Як наслідок слід констатувати, що вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК до наданих сторонами доказів, суд констатує, що в цій справі ці положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.
Так, щодо визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27.04.2018 року у період часу з 18-36 год. до 18-59 год., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 228 КПК України особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.
Відповідно до ч.1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
15.04.2021 року Верховний Суд у справі №227/641/18 вказав, що відповідно до ч.2 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. Водночас КПК не вимагає обов`язкової участі захисника під час проведення слідчих дій, до участі в яких не залучається підозрюваний, оскільки проведення таких слідчих дій не порушує прав останнього. 
Відповідно до ч.1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
З огляду на те, що ОСОБА_6 не перебував у статусі підозрюваного на момент вчинення вказаної процесуальної дії, колегія суддів не вбачає підстав для визнання вказаного доказу сторони обвинувачення недопустимим з підстав незалучення захисника. 
Разом з цим, судом не встановлено і порушення процедури пред`явлення особи для впізнання, передбаченої ст. 228 КПК України, зокрема, частини 2 цієї статті. 
Отже, надані та досліджені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними, достатніми та такими, що дійсно підтверджують обставини подій, що мали місце 16.01.2018 року та відповідно є правдивими, та покладає їх в основу вироку.
В зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що в даній справі зібрані достатні та достовірні докази, що дають суду можливість прийняти обґрунтоване рішення щодо причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.
Невизнання ОСОБА_6 своєї винуватості у вчинених кримінальних правопорушеннях, суд розцінює, як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки його вина повністю знайшла своє підтвердження в ході досліджених у судовому засіданні доказів, а вищевказані докази не тільки не спростовують, а підтверджують винуватість останнього у вчинених кримінальних правопорушеннях.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 оспорював кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 щодо потерпілого ОСОБА_10 за ч.3 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 187 КК України, вважав, що кваліфікація має бути здійснена за наслідками вчиненого. Зазначив, що умисел у обвинуваченого неконкретизований.
Проте, такі твердження сторони захисту не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.
Вирішуючи питання про кваліфікацію дій обвинуваченого суд виходить з наступного.
Розбій - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. (ч.1 ст. 187 КК України).
Під нападом за ст. 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в ч. 1 цієї статті.
Зокрема, ці дії характеризуються раптовістю, несподіваністю для потерпілого, короткочастністю, агресивністю. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення потерпілому удару із-за спини).
Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти умисне заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження (останнє кваліфікується за ч.4 ст. 187 КК України), а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).
Кваліфікованим видом розбою є розбій, поєднаний з приникненням у житло, інше приміщення чи сховище (ч.3 ст. 187 КК України).
Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.11 Постанови «Про судову практику в справах про злочини проти власності» за № 10, від 06 листопада 2009 року, якщо під час розбою було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, або останнього було умисно вбито, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів - за частиною четвертою статті 187 і частиною другою статті 121 або пунктом 6 частини другої статті 115 КК.
Пленум Верховного Суду України у п.10 Постанови «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2, від 07 лютого 2003 року, звернув увагу на те, що учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також, коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину. У разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу, дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України і статтею, якою передбачено відповідальність за злочинне заволодіння майном.
Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 04.04.2019 року у справі №210/2789/15-к, 16.12.2021 року у справі №265/6064/19, 15.02.2022 року у справі 204/484/19, 22.05.2025 року у справі №643/13001/18.
Отже, необхідність кваліфікації за сукупністю злочинів пов`язана з тим, що юридичний склад розбою не охоплює заподіяння смерті потерпілому, а тому в разі заподіяння смерті під час розбійного нападу, потребує обов`язкової кваліфікації ще і за п. 6 ч.2 ст. 115 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі цієї особи.
При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.
В своїх неодноразових Правових позиціях Верховний суд України, наголошував, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо їх було включено в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчинити замах на їх досягнення.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.4, 22 Постанові від 7 лютого 2003 року за № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, характер їх стосунків. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює 
суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). 
Отже, судова практика повністю поділяє точку зору, згідно з якою прямий умисел має місце, зокрема, у випадках, коли винний усвідомлював, що внаслідок його дій з невідворотністю настає смерть іншої людини. Завдання ушкоджень в життєво важливі органи тіла, які, як правило, спричиняють смерть потерпілого, але не призвели до смертельного наслідку лише через випадковий збіг обставин, незалежних від волі винного, належить кваліфікувати не за наслідками, що сталися, а як замах на умисне вбивство.
Так, зі змісту показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що обвинувачений порізав йому шию та далі продовжував наносити удари в область грудної клітини, незважаючи на опір потерпілого. Вказані пояснення потерпілого підтверджуються також висновками експертиз, згідно яких ОСОБА_10 спричинені різані рани в області шиї, грудної клітини, кисті руки.
Крім того, судом береться до уваги, що ОСОБА_6 неодноразово приходив за адресою проживання потерпілого під виглядом кур`єра з посилками та просив надати йому для огляду документи, що посвідчують особу потерпілого. Такі дії обвинуваченого свідчать про збір інформації щодо поводження потерпілого в такій ситуації та планування вчинення кримінального правопорушення. 
Так, у кримінально-правовому розумінні корисливий мотив являє собою прагнення, спонукання особи до незаконного збагачення за рахунок вчинення протиправних дій у відношенні інших осіб, суспільства або держави.
При цьому, вчинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. До того ж, не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також, коли виник корисливий мотив, до початку чи під час вчинення цього злочину. Сукупність злочинів матиме місце в тому випадку, коли винний вчиняє умисне вбивство під час нападу або зразу ж після нього з метою заволодіння або утримання майна. За таких обставин вчинене слід кваліфікувати як умисне вбивство з корисливих мотивів та розбій.
Так, ОСОБА_6 прийшов до потерпілого ОСОБА_10 маючи на меті заволодіти грошима потерпілого, що, зокрема, підтверджується показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_8 ,  ОСОБА_23 , які узгоджуються між собою, є логічними та послідовними, не містять суперечностей та притиріч, керувався саме корисливим мотивом під час розбійного нападу, який почався, коли обвинувачений оббігши навколо потерпілого напав на того ззаду, схопивши за обличчя, притуливши до себе та приставивши ніж до шиї потерпілого, в ході якого в нього виник прямий умисел на вбивство потерпілого з моменту, коли той порізав ножем шию потерпілому зліва на право та продовжив наносити удари ножем в інші життєво важливі органи, сукупно нанісши удари в кількості не менше шести згідно висновку експертизи.
Так, обвинувачений діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого з корисливих мотивів, хоча і не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак наслідок у виді смерті не настав лише через обставини, які не залежали від волі обвинуваченого, зокрема, завдяки зусиллям самого потерпілого, який активно чинив опір, внаслідок чого останньому вдалось вибити ніж з рук обвинуваченого та останній було втрачено з поля зору ОСОБА_6 , крім того, потерпілий зміг привернути увагу свідка ОСОБА_16 , коли внаслідок боротьби з обвинуваченим відчинив двері квартири, внаслідок чого обвинувачений, розуміючи, що може бути затриманий сторонніми особами з місця вчинення злочинів втік.
Той факт, що в результаті злочинних дій обвинуваченого потерпілому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за обставин цього кримінального провадження не спростовує того, що обвинувачений діяв з прямим умислом на заподіяння смерті потерпілому, а є результатом недоведення його злочинного умислу до кінця.
Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих всіх обставин кримінального провадження у сукупності та враховуючи знаряддя й спосіб вчинення злочинів, характер, локалізацію та кількість ударів, завданих потерпілому, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, характер їх стосунків, а також поведінку винного після вчинення злочину, який, зокрема, після вчиненого втік, не надавши допомоги потерпілому, суд дії ОСОБА_6 кваліфікує за епізодом від 16.01.2018 року за ч. 3 ст. 187 КК України, а саме - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло; за епізодом від 16.01.2018 року за ч.3 ст.15, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), вчинене з корисливих мотивів.
Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; неодружений; з професійно-технічною освітою; офіційно не працевлаштований; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; за місцем попереднього навчання та проживання характеризується позитивно; проходить військову службу; зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимий.
Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, відсутні. 
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 колегія суддів виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує роз`яснення Верховного Суду України, викладені в постанові №7 від 04 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, відношення особи до скоєних кримінальних правопорушень, наслідки вчинених кримінальних правопорушень, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, обтяжуючу покарання обставину, дані про особу обвинуваченого, враховуючи також думку потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому, якому відшкодована матеріальна шкода у розмірі 40000 грн, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкцій статей за якими він обвинувачується, за ч.3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання, визначеного санкцією статті як обов`язкового, у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю; за ч.3 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання, визначеного санкцією статті як обов`язкового, у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю.
Остаточне покарання суд призначає на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням. Таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 28.04.2018 року до 19.07.2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Крім того, 28.03.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 28.03.2023 № 3342-IX, яким було доповнено ст. 72 КК України частиною 7, згідно з якою домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання.
З огляду на вказане колегія суддів зараховує ОСОБА_6 у строк покарання строк перебування останнього на цілодобовому домашньому арешті з 20.07.2023 року по 15.07.2025 року із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі ст. 124 КПК України підтверджені процесуальні витрати по справі підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 ..
На підставі ст. 174 КПК України колегія суддів вважає за необхідне скасувати арешти майна, накладені в межах даного кримінального провадження.
Керуючись ст. 368, 370, 371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.3 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України, та призначити покарання
-за ч.3 ст.187 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
-за ч. 3 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк покарання обчислювати з дня затримання на виконання вироку суду.
Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати  ОСОБА_6  у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 28.04.2018 року до 19.07.2023 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі та строк цілодобового домашнього арешту в період з 20.07.2023 року до 15.07.2025 року включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертизи № 494 від 15.06.2018 року в сумі 2652 (дві тисячі шістсот п`ятдесят дві) грн 31 (тридцять одна) коп., експертизи № 493 від 22.06.2018 року в сумі 2631 (дві тисячі шістсот тридцять одна) грн 75 (сімдесят п`ять) коп., експертизи № 495 від 13.07.2018 року в сумі 12415 (дванадцять тисяч чотириста п`ятнадцять) грн 04 (чотири) коп., експертизи № 496 від 20.07.2018 року в сумі 6282 (шість тисяч двісті вісімдесят дві) грн 96 (дев`яносто шість) коп., експертизи № 499 від 24.07.2018 року в сумі 21264 (двадцять одна тисяча двісті шістдесят чотири) грн 51 (п`ятдесят одна) коп., а всього 45246 (сорок п`ять тисяч двісті сорок шість) грн 57 (п`ятдесят сім) коп.
Скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.01.2018 року та від 04.05.2018 року на предмет схожий на ніж, рукавичку чорного кольору, паперовий конверт, в якому знаходиться книга ОСОБА_34 , слід матерії на 3ВЛС з поверхні шафи, зразки РБК з підлоги в кімнаті; системний блок персонального комп`ютера чорного кольору; 3 пари шкіряних черевик коричневого кольору; мобільний телефон «Samsung SGHx300» з сім-карткою; мобільний телефон «Samsung GTEI200i» чорного кольору; мобільний телефон «Nokia610»; картка «Харківського метрополітену» № НОМЕР_1 ; ноутбук «DELL inspirov 5720 № 5720-9771» у корпусі рожевого кольору.
Речові докази: рукавичку чорного кольору, предмет схожий на ніж, паперовий конверт, в якому знаходиться книга ОСОБА_34 , слід матерії на 3 ВЛС з поверхні шафи, зразки РБК з підлоги в кімнаті, книгу Олексія Пєхова «Аутодафе», книгу ОСОБА_35 «О дивний новый мир», книгу Патріка Зюскінда «Парфюмер» – знищити; ноутбук, системний блок від ПК, три пари взуття, три мобільні телефони - вважати повернутими власнику майна; картку Харківського метрополітену № 0081201488 – зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Слобідський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку після його оголошення вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя -   	ОСОБА_1  	

Судді - ОСОБА_2 

ОСОБА_3