Справа № 539/2095/25
Провадження № 2/539/50/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
23.02.2026 
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді – Гуменюк Г.М.
за участю секретаря судового засідання – Коновал Т.Г.
представника позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_4 .
Позовна заява мотивована тим, що сторони 19 липня 2014 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, про що складено актовий запис №182. У шлюбі у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
22.07.2019 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області шлюб між сторонами розірвано. 
25.09.2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області було винесено судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 . Станом на дату звернення з позовом до суду загальна заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 31494,97 грн.
Після розірвання шлюбу і на даний час, дитина проживає разом з матір`ю та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач кошти на утримання дитини не надає, участі у її вихованні та розвитку не бере, її життям не цікавиться. ОСОБА_3 не турбується про матеріальний стан дитини, повністю усунувся від питань її забезпечення. Позивач самостійно, без участі відповідача, турбується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, створила всі умови для її виховання й розвитку, без допомоги батька намагається її забезпечувати, несе всі відповідні витрати щодо придбання одягу, їжі, сплати комунальних послуг, забезпечення гідних умов проживання.
На підставі викладеного ОСОБА_2 просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
05.05.2025 року ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.
09.07.2025 року від Служби у справах дітей Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до суду надійшов висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 
05.09.2025 року ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, пояснивши суду що батько дитини повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, що позбавляє дитину нормального розвитку, він понад шість років не брав участі у виховані дитини, не цікавився її життям, здоров`ям, навчанням, не забезпечував матеріально, у нього наявна велика заборгованість зі сплати аліментів. Позивач із дитиною на даний час перебувають за кордоном, відповідач не здійснив жодних спроб вийти із ними на зв`язок, на засідання комісії органу опіки та піклування, так і в судові засідання не з`являвся, що свідчить про його байдужість і наявність достатніх підстав про позбавлення його батьківських прав Вважає, що висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав є формальним і ґрунтується не на аналізі обставин, а на їх відсутності та неявці батька до органу опіки та піклування.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно був повідомлений про час і місце судового розгляду, відзиву на позов не подавав, про причини неявки суд не повідомив.
На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. 
Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області у судове засідання 23.02.2026 року не з`явилася, подано суду заяву про розгляд справи без участі представника. Під час розгляду справи по суті, при винесенні рішення просили врахувати висновок органу опіки та піклування, пояснивши, що зі слів матері позивачки відомо, що вона із дитиною чотири роки перебуває за кордоном, на відеоконференцію із нею не виходили, відповідач на засідання комісії не з`явився, зі слів його матері, за адресою місця реєстрації він не проживає, зв`язок не підтримує.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, 19.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , про що складено актовий запис №182, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 19.07.2014 року.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.12.2015 року у сторін народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №433.
22.07.2019 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області шлюб між сторонами розірвано.
25.09.2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області було винесено судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 . 
Постановою старшого державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС Біланенко Т.П. від 04.10.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного судового наказу. 
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого державним виконавцем 14.04.2025 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 01.04.2025року становить 31494,97 грн.
Зі змісту акту будинкового комітету будинку АДРЕСА_1 вбачається що ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_2 в період з 1991 по 2022 рік. Разом з нею проживали її чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_3 проживав за вищевказаною адресою з 2014 по 2018 рік до розлучення. З 2018 року дитина знаходиться на утриманні матері, батько самоусунувся від надання матеріальної допомоги, ніяким чином не турбується про фізичний і соціальний розвиток дитини. За цей період члени будинкового комітету батька не бачили.
Згідно довідки №6/08-11 від 14.10.2024 року Закладу дошкільної освіти №9 «Берізки» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області ОСОБА_4 відвідував заклад дошкільної освіти з 2018 року по 2021 рік. За час навчання батько ОСОБА_3 не брав участі у вихованні сина, у закладі жодного разу не з`являвся.
Як вбачається з довідки №715 від 22.10.2024 року ОСОБА_4 перебуває на обліку у лікаря-педіатра амбулаторії загально практики сімейної медицини №2 КП «КН ЛМЦПМСД» з народження. Декларацію про надання медичних послуг укладена з матір`ю ОСОБА_2 . Батько дитини до лікаря-педіатра не звертався і на прийом з дитиною не приходив.
Згідно характеристики з місця роботи, що надана адміністратором закладу, у якому свою діяльність здійснював ФОП ОСОБА_6 , де ОСОБА_2 працювала офіціантом, позивач характеризується позитивно.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що позивач ОСОБА_2 протягом 2021-2022років працювала офіціантом в кафе ОСОБА_8 , де вона працює адміністратором, часто бувало, що її син приходив на роботу та був у закладі, батька дитини вона жодного разу не бачила, і нічого за нього не чула, дитина ніколи за нього не розповідала і він жодного разу дитину із кафе не забирав і до позивачки не приходив, приходила лише бабуся, мама ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_9 дала суду показання про те, що живе по сусідству із матір`ю ОСОБА_2 і їй відомо що вихованням дитини займалася лише позивачка, мама їй постійно допомагала, вони розповідали їй, що ОСОБА_3 не працював, постійно десь пропадав, нічим не допомагав, працювала лише ОСОБА_2 , вона разом із чоловіком та дитиною жили на квартирі, їй відомо що мали велику заборгованість по комунальним послугам, після розлучення її чоловік пішов проживати до своїх батьків. Дитина за батька ніколи нічого не розповідала, його ніколи не було з дитиною, обов`язки свої як батько він ніколи не виконував, він не гуляв із дитиною, про матеріальну участь його як батька в житті дитини їй нічого не відомо, знає, що мав заборгованість по аліментах і коли йому заблокували банківську картку то він попросив ОСОБА_2 написати розписку про те, що він виплатив аліменти, пообіцяв що виплатить кошти, на що вона погодилася, проте він цього не зробив, обманув її та зник.
Допитана в судовому свідок ОСОБА_10 , мати позивачки суду пояснила, що її донька ОСОБА_2 із чоловіком ОСОБА_3 проживали окремо, він офіційно ніде не працював, кошти не давав, дочка все тягнула сама, часто з дитиною були у неї вдома, участі у вихованні, навчанні та утриманні дитини батько не приймав, подарунків не дарував, нічого взагалі не купував, не спілкувався із дитиною, він жив своїм життям, вважає, що він зловживав наркотичними речовинами. Коли розпочалася війна дочка разом із онуком поїхали за кордон, ОСОБА_3 навіть не відомо що вони за кордоном, бо він не цікавиться життям дитини зовсім, а дитина вважає що батька у нього немає, він ніколи не брав дитину на прогулянку, не водив у садочок чи школу, не телефонував дитині сам і його батьки також не цікавилися життям свого онука. На її прохання сплачувати аліменти, відповів, що не буде цього робити.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_2 винаймала у нього квартиру років три у період з 2019року по 2021року, проживала там із сином, батька хлопчика він ніколи не бачив, хоча на квартирі два рази в місяць вони зустрічалися, так як він знімав показники лічильників, отримував кошти, було таке, що вона просила з оплатою за квартиру почекати, пояснюючи що батько хлопчика аліменти не платить. 
Зі змісту висновку Органу опіки та піклування Лубенської міської ради Полтавської області встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2014. У шлюбі у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Лубенського міськрайонного суду шлюб було розірвано. Спеціалістами Служби у справах дітей встановлено мати дитини ОСОБА_2 разом зі своїм малолітнім сином на протязі 4-х років перебувають за межами України. Доказами неналежного виховання сина є: заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 31494 грн.; інформаційна довідка КП «КНПЛЦПМСД» з відомостями про те, що дитина з матір`ю регулярно проходить профілактичні огляди в той час коли дитина з матір`ю 4 роки живуть за кордоном - є на розсуд органу опіки недостовірною та не відображає стан речей; характеристика матері дитини не є доказом неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 . Батько дитини ОСОБА_3 за місцем проживання вказаній у позовній заяві не проживає, його місце знаходження не відоме, тому спеціалістами Служби у справах дітей не мали можливості з`ясувати відношення батька до позбавлення його батьківських прав. Обстеження умов проживання ОСОБА_2 та сина ОСОБА_4 , як умов проживання батька ОСОБА_3 неможливе, адже вони не проживають за вказаними адресами. Враховуючи вищевикладене, Орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №638/15336/18, провадження №61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, провадження №61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, провадження №61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21, провадження №61-5203св23).
Відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).
Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 361/2014/22).
У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі №953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
У постанові Верховного Суду 13 липня 2022 року в справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 89 ЦПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів, з огляду на достатність та взаємозв`язок для прийняття відповідного процесуального рішення.
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування (або незастосування) крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.
Як вже зазначалося, суд має діяти в забезпечення найкращих інтересів дитини.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав (див. постанови від 26 січня 2022 року в справі № 203/3505/19, від 12 березня 2025 року в справі № 454/768/23).
Основним твердженням позивача є те, що відповідач тривалий час відсутній у житті дитини, як батько він не вчиняє жодних дій з метою налагодження стосунків із сином, не спілкується із ним, не проводить із ним вільний час, не піклується про нього, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, має заборгованість зі сплати аліментів, хоча відсутні об`єктивні причини, що перешкоджали б відповідачу повноцінно брати участь в його вихованні. В цілому вважає, що така поведінка відповідача може негативно вплинути на фізичний та моральний розвиток дитини.
Зазначені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків, що допитані в судовому засіданні. Спростувань поведінки з боку батька, яка свідчить про ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, матеріали справи не містять. Суд звертає увагу, що ухилення від виконання юридичного обов`язку – завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Суд, аналізуючи висновок органу опіки та піклування, вважає, що він є не достатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини, оскільки не містить відомості про з`ясування органом опіки та піклування обставин справи, вказаним висновком лише встановлено, що спеціалісти Служби у справах дітей не мають можливості з`ясувати відношення батька до позову про позбавлення його батьківських прав, так як за адресою вказаною у позові він не проживає, обстежити умови проживання позивача із сином та відповідача не видається за можливим, так як жоден із учасників справи фактично не проживає за вказаними адресами. Однак зазначене, не позбавляло уповноважений орган можливості отримати і дослідити додаткові докази, щоб висновок був беззаперечним, як це зазначено у позиції, що наявна у постанові Верховного суду від 30.07.2025року у справі 686/20576/24. Такий висновок орган опіки та піклування зробив тільки через недостатність доказів як винної, так і правомірної поведінки відповідача.
Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України). Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно сталої практики Верховного Суду, позиція якого наявна у постанові від 22.01.2020року у справі №140/2348/17 рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини, а не навпаки.
Оцінюючи надані учасниками справи докази у їх сукупності, суд приймає аргументи позивача, оскільки нею належними, допустимими та достатніми за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом» доведено, що відповідач протягом тривалого проміжку часу не цікавився життям дитини, станом здоров`я та навчання, не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечував дитину всім необхідним матеріально, у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів, він не вживав жодних заходів, щоб побачитися з дитиною, а тому позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення, шляхом позбавлення батьківських прав відповідача, що є для відповідача саме тим крайнім заходом, на застосування якого він справедливо заслуговує, оскільки фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина, суду не надав доказів існування об`єктивних причин з яких не має можливості встановити постійне спілкування з дитиною, брати участь в його вихованні та утриманні, тобто піклуватися про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування, спілкуватися в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення дитини, а відтак рішення про позбавлення відповідача батьківських прав безперечно відповідатиме інтересам дитини. 
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 19, 150, 164, 165 СК України, ст.ст. 6-13, 81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо дитини – сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2  судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок сплачений при зверненні до суду.
Заочне рішення може бути переглянуте Лубенським міськрайонним судом Полтавської області, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .
Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, ЄДРПОУ 45755157, місце знаходження: 37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Ярослава Мудрого, 33.
Повний текст рішення суду  складено та підписано 26.02.2026року.

Головуюча суддя   Г.М. Гуменюк