ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України
19 березня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/13361/25
Головуючий у першій інстанції – Супрун О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/499/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ТОВ «ФК «Гелексі» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у сумі 25 193 грн, витрати зі сплати судового збору у сумі 2 423 грн та на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 243599 в електронній формі, відповідно до положень якого позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою відповідно до умов договору, грошові кошти у позику за цим правочином надаються на умовах невідновлювальної кредитної лінії окремими траншами. Оскільки позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування, відтак з метою перерахування коштів позичальникам позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг ТОВ «ФК «Елаенс», яким у результаті платіжної операції на картковий рахунок позичальника було успішно перераховано кошти у сумі 7 000 грн на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідачка не виконала взяті зобов`язання належним чином, внаслідок чого заборгованість перед позивачем на дату подачі позову складає 25 193 грн, з яких: 7 000 грн заборгованість за позикою, 18 193 грн заборгованість по процентам за користування позикою.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Гелексі», посилаючись на неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір позики укладено в електронному вигляді за допомогою інформаційно - комунікаційної системи, що відповідає вимогам Законів України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні довірчі послуги». Виконавши послідовно дії в інформаційній системі, яку використовує ТОВ «ФК «Гелексі», вважається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Скаржник указує, що товариство не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування, тому на підставі договору № 04/08-17-ПК від 04 серпня 2017 року ТОВ «ФК «Елаенс» надало ТОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки, наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок позичальника успішно перераховано кошти.
Позивач наголошує на тому, що довідка ТОВ «ФК «Елаенс» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Тому ТОВ «ФК «Гелексі» вважає доведеним те, що грошові кошти кредитором перераховано на картковий рахунок відповідача.
У випадку, якщо відповідачка заперечує належність їй карти/рахунку чи призначення платежу, ОСОБА_1 має це довести, підтвердивши документально. Однак відповідачка не надала жодного документа, який би доводив, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав.
У наданих письмових поясненнях представник ОСОБА_1 – адвокат Калінін С.К. зазначає, що сторона відповідача заперечує укладення між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 договору № 243599 від 11 листопада 2021 року, погодження сторонами умов кредитування та надання відповідачці кредиту. Зазначає. що з наданих позивачем доказів неможливо дослідити електронну складову його укладення: цілісність накладення електронних підписів у кредитному договорі, шлях та метод ідентифікації ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора при укладенні договору. Водночас ОСОБА_1 не визнає, що заповнювала формуляр заяви або іншої форми при прийнятті пропозиції в електронній формі, отримувала одноразовий ідентифікатор та вчиняла інші дії, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.
Наголошує на тому, що наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення правочину.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду скасувати, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт укладення договору позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 243599 від 11 листопада 2021 року підтверджується матеріалами справи та узгоджується із ст. 6, 627 ЦК України, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Водночас суд, урахувавши, що позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів ОСОБА_1 та належності їй карткового рахунку НОМЕР_1 , а також доказів зазначення відповідачем номеру цього карткового рахунку в особистому кабінеті чи будь-де інде, відмовив у задоволенні позову.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке.
У справі встановлено, що 11 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (23 червня 2025 року назву змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 243599 (а.с. 10-14).
За умовами п. 1.1., 1.2 указаного договору позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та в строк встановлений цим договором. Грошові кошти у позику за цим договором надаються на умовах не відновлювальної кредитної лінії.
Відповідно до п. 1.3., 1.9 указаного договору передбачено, що грошові кошти у позику за цим договором надаються окремими траншами. Загальний розмір всіх наданих за цим договором траншів не може перевищувати розмір невідновлювальної кредитної лінії зазначений у пункті 1.9 цього договору. Загальний розмір невідновлювальної кредитної лінії за цим договором складає 7 000 грн.
Пунктом 1.5. договору передбачено, що сторони домовились, що за цим договором позикодавець надає, а позичальник отримує перший транш (надалі транш № 1) на наступних умовах: 
- сума позики – 7 000 грн; 
- плата за користування позикою за траншем № 1 установлюється в вигляді фіксованих процентів та складає 1,1%, в день від початкового розміру позики за траншем № 1 відповідно до п. 1.5.1. договору; строк повернення позики за тарншем № 1 (термін платежу): 
- 10 грудня 2021 року; орієнтовна реальна річна процентна ставка позики за траншем № 1 для споживача на дату укладення договору становить 401,50%; 
- орієнтовна загальна вартість позики за траншем № 1 для споживача на дату укладання договору – 2 233 грн; 
- позика за траншем № 1 надається позичальнику в сумі, що зазначена в пп. 1. 5.1. договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок/банківську карту вказану позичальником під час надання особистих даних позичальника в особистому кабінеті);
- якщо позичальник повертає позику за траншем № 1 в той самий день, що і день отримання позики, позичальник сплачує на користь позикодавця компенсацію в розмірі 100 грн. В цьому випадку вимоги пп. 1.5.2. не застосовуються.
Плата за користування позикою за цим договором установлюється у вигляді процентів та складає 3,0% у день від загального розміру невідновлювальної кредитної лінії (п. 1.7 договору).
За умовами п. 1.9 договору загальний розмір невідновлювальної кредитної лінії за цим договором складає 7 000 грн
Підписанням указаного договору позичальник погодився, що він усвідомлює та підтверджує, що умови договору йому зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, а також підтвердив, що інформація надана позикодавцем з отриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 8.8., пп. 8.11.1 п. 8.11 договору).
У розділі 10 договору позики зазначено, що позичальник підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором «s4xw8w0v».
11 листопада 2021 року ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «s4xw8w0v» підписала таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором позики, паспорт позики (а.с. 15, 16-18).
Перерахування відповідачці позики засвідчено листом ТОВ ФК «Елаенс» № 243599 від 01 вересня 2025 року про успішний переказ грошових коштів ОСОБА_1 на номер банківської картки НОМЕР_1 , відкритої в АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 7 000,00 грн на підставі Договору № 04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів від 04 серпня 2017 року (а.с. 25).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 243599 від 11 листопада 2025 року, що складений ТОВ «ФК «Гелексі», за період з 11 листопада 2021 року по 04 серпня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 25 193 грн, з яких: 7 000 грн заборгованість за позикою, 18 193 грн заборгованість по процентам за користування позикою (а.с. 19-21).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить частково задовольнити, а рішення суду скасувати, виходячи з наступного.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Матеріалами справи підтверджено, що 11 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 243599, за умовами якого надано позику у сумі 7 000 грн.
Факт перерахування відповідачці позики підтверджено копією листа ТОВ ФК «Елаенс» № 243599 від 01 вересня 2025 року про успішний переказ грошових коштів ОСОБА_1 на номер банківської картки № НОМЕР_1 , відкритої в АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 7 000 грн на підставі договору № 04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів від 04 серпня 2017 року (а.с. 25).
На запит апеляційного суду АТ КБ «ПриватБанк» у листі від 23 лютого 2026 року підтвердило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 . Фінансовий номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_2 . 
Як свідчить виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 , надана АТ КБ «ПриватБанк», 11 листопада 2021 року на рахунок відповідачки зараховано 7 000 грн.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75.
Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідачки за наданою позикою, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20.
ОСОБА_1 , заперечуючи надходження кредитних коштів на її банківську картку, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, належних письмових доказів на підтвердження відсутності у неї банківської картки з номером НОМЕР_1 або неперерахування на цю картку/відповідний банківський рахунок у спірний період суми за кредитним договором не надала, хоча не була позбавлена можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх заперечень, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них.
Таким чином, сторона відповідача, заперечуючи факт отримання кредитних коштів, застосовує концепцію «негативного доказу» (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13), оскільки належних доказів щодо цих тверджень позичальницею не надано. Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, відповідач, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення. 
Оцінюючи наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Гелексі» зобов`язання виконало, надало відповідачці позику у сумі 7 000 грн шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальниці № НОМЕР_1 . Зазначеного не було належним чином перевірено судом першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Апеляційний суд відхиляє викладені представником відповідачки у письмових поясненнях заперечення щодо укладення між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 договору № 243599 від 11 листопада 2021 року, відсутності оригіналу кредитного договору та неможливість дослідження електронної складової його укладення, оскільки в ході розгляду справи судом першої інстанції на такі обставини ОСОБА_1 не посилалась, клопотання про витребування оригіналу електронного доказу не заявляла. 
Вирішуючи спір, районний суд, визнав доведеним факт укладення договору позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 243599 від 11 листопада 2021 року, проте відмовив у задоволенні позову через ненадання позивачем доказів перерахування відповідачці кредитних коштів ОСОБА_1 та належності їй карткового рахунку № НОМЕР_1 . З такими мотивами районного суду відповідачка погодилась і судове рішення в апеляційному порядку не оскаржила, отже фактично погодилася і з висновком суду про укладення сторонами кредитного договору 11 листопада 2021 року, тобто виникнення зобов`язань.
Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення боргу, просив, крім заборгованості за позикою, стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування позикою.
За умовами 1.5.3. договору позики № 243599 від 11 листопада 2021 року строк повернення позики за тарншем № 1 (термін платежу): 10 грудня 2021 року. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що позивачем ОСОБА_1 нараховувалися проценти відповідно до п 1.5.2 та п 1.7 договору, водночас нарахування відсотків охоплюється періодом з 11 листопада 2021 року по 04 серпня 2025 року, що загалом становить 18 193 грн.
При цьому, у п. 3.2 договору сторони домовилися, що повернення позики та сплата за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього договору та розміщується в особистому кабінеті.
Відповідно до п 3.3. договору обчислення строку користування позикою та нарахування плати за користування позикою за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Плата за користування позикою нараховується з дня надання позики позичальнику до строку повернення позики/траншу, зазначеному в договорі та/або додаткових угод до нього включно.
Судом установлено, що сторони погодили строк повернення позики за траншем № 1 – 10 грудня 2021 року, відповідачка отримала лише один транш у сумі 7 000 грн, інших траншів не отримувала, додаткові угоди між сторонами не укладалися. Отримані кошти у визначений договором строк ОСОБА_1 не повернула.
Кредитором нараховані проценти за користування позикою за період з 11 листопада 2021 року по 09 грудня 2021 року в розмірі 1,1% в день, а за період з 10 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року – 3% в день, що підтверджено наявним у справі розрахунком заборгованості.
Отже, апеляційний суд важає, що позикодавцем неправомірно нараховувалися проценти за користування позикою, починаючи з 10 грудня 2021 року, оскільки це суперечить п.п. 1.6, 3.2. та 3.3 укладеного договору.
Крім того, уклавши договір, сторони погодили в розділі 9 «Графік платежів», відповідно до якого транш № 1 становить 7 000 грн, плата за користування позикою 2 233 грн, заборгованість за договором у загальному розмірі становить 9 233 грн, при цьому Графік платежів є невід`ємною частиною цього договору, а будь-яких додаткових угод сторонами не укладено.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що позикодавець нарахував відповідачці плату за користування позикою поза межами строку її повернення, тобто з 10 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, застосувавши при цьому підвищену процентну ставку. За доводами позову ТОВ «ФК «Гелексі» вимог про стягнення відстків, передбачених ст. 625 ЦК Уераїни, не заявляло.
Колегія суддів відхиляє посилання позивача на п 1.7 договору, як підставу нарахування процентів поза межами строку повернення позики, оскільки наведений пункт укладеного між сторонами правочину суперечить пп. 1.5.2, 3.2., 3.3, якими сторони погодили фіксовану проценту ставку за користування позикою у розмірі 1,1% в день та сплату відсотків лише в межах строку, передбаченого п 1.5.3 договору, та погодженому Графіку платежів.
Отже, за розрахунком апеляційного суду заборгованість за процентами за користування позикою за період з 11 листопада 2021 року по 09 грудня 2021 року, ураховуючи фіксованиий розмір 1,1% в день, становить 2 233 грн.
Установивши зазначені обставини та враховуючи, що між сторонами належним чином укладено електронний договір № 243599 від 11 листопада 2021 року, відповідачка отримала позику, яку в порядку та на умовах договору не повернула, колегія суддів доходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню шляхом ухвалення нового рішення про частковое задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 та користь ТОВ «ФК «Гелексі» 9 233 грн, з яких 7 000 грн – заборгованість за позикою, 2 233 грн – за процентами за користування позикою.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
За подачу позову в електронному вигляді ТОВ «ФК «Гелексі» сплачено 2 423 грн судового збору, а за подачу апеляційної скарги – 3 634,50 грн (а.с. 1, 100 зворот). Беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог (25 193 грн) та їх часткове задоволення (9 233 грн), пропорційно судом задоволено позовні вимоги ТОВ «ФК «Гелексі» на 36,65%.
Оскільки суд частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та частково задовольняє позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, і пропорційно задоволених вимог стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гелексі» 888,03 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 332,04 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що загалом становить 2 220,07 грн.
ТОВ «ФК «Гелексі» в позовній заяві просило стягнути з відповідачки понесені позивачем витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 5 000 грн.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Матеріалами справи підтверджено, що представництво інтересів ТОВ «ФК «Гелексі» у суді першої інстанції здійснював адвокат Рудзей Ю.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, довіреності від 09 липня 2025 року (а.с. 26, 27).
За умовами п. 1.1. 1.7. укладеного між ТОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзей Ю.В. договору про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, адвокат надає правничу допомогу клієнту на умовах і в порядку, визначеному цим договром, а клієнт зобов`язується оплатити надану правничу допомогу в порядку, визначеному цим договором. Розмір гонорару адвоката визначається за домовленістю сторін та відображається у актах приймання-передачі наданих послуг. 
Атом № 254 наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, підписаним 01 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзей Ю.В. підтверджено надання таких послуг: 1) правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів клієнта тривалістю 1 год. вартістю 1 000 грн; 2) складання позовної заяви про стягнення крежитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи тривалістю 3 год. вартістю 3 000 грн; формування додатків до позовної заяви (письмових доказів) тривалістю 1 год. вартістю 1 000 грн (а.с. 22).
Витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватись незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені лише в майбутньому (постанова Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 686/28627/18).
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог підлягає стягненню 1 832,50 грн (5 000 грн х 36,65%) витрат на професійну правничу допомогу суді першої інстанції.
Вирішуючи питання про відшкодування ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 6 000 грн, колегія суддів враховує наступне. 
Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснював адвокат Калінін С.К. на підставі договору про надання професійної (правової) допомоги від 09 жовтня 2025 року, довіреності від 26 вересня 2025 року (а.с. 69, 72-73).
За умовами п. 1.1. укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна С.К., предметом цього договору є надання бюро усіма законними методами та способами правової допоомги клієнту по справі № 750/13361/25 за позовом ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
За змістом п. 2 додатком № 1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н від 09 жовтня 2025 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна С.К., за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п. 1.1 договору клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) у розмірі 6 000 грн у строк до набрання судового рішення законної сили у справі, що визначена предметом договору (а.с. 74).
Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги факт отримання відповідачкою професійної правничої допомоги в районному суді, а також пропорційність відшкодування особі судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне відшкодувати ОСОБА_1 3 801 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, що становить 63,35% від 6 000 грн.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2025 року – скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за Договором позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 243599 від 11 листопада 2021 року у сумі 9 233 грн, 1 832,50 грн витрат на професійну правничу допомогу суді першої інстанції та судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у сумі 2 220,07 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» на користь ОСОБА_1 3 801 грн витрат на професійну правничу допомогу суді першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі», зареєстроване місцезнаходження: м. Київ, вул. Липинського В`ячеслава, буд. 101, ЄДРПОУ 41229318.

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова