ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 683/1871/25
Провадження № 22-ц/820/744/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретар: Шевчук Ю.Г.,
 
за участю представника відповідача,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2026 року (суддя Кутасевич О.Г.) за позовом акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,
 
в с т а н о в и в :
У червні 2026 року АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.
Позовну заяву мотивовано тим, що 22 липня 2021 року ОСОБА_1 отримав кредит на поточні потреби в розмірі 500 000 грн. строком на 60 місяців, до 21 липня 2026 року зі сплатою процентів в розмірі 35 % річних. ОСОБА_1 належним чином умов укладеного договору не виконував, у зв`язку з чим станом на 11.05.2025 року його заборгованість становить 596547,43 грн. та складається із : 470992,80 грн. заборгованості за кредитом, - 125554,63 грн. заборгованості за відсотками.
Оскільки відповідач прострочив погашення кредиту та не дотримався графіку повернення кредиту та сплати відсотків, банк 29 квітня 2024 року направив на його адресу досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яка відповідачем залишена поза увагою.
На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 596547,43 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 470 992,80 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 125554,63 грн, а також судові витрати в сумі 8949 грн.
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №CL-324888 від 22 липня 2021 року, що утворилась станом на 20 червня 2025 року в сумі 239136,45 грн, що складається з 113 581,82 грн. тіла кредиту та 125554,63 грн. заборгованості за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» 3579,60 грн. судового збору.
У решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не дотримався встановленого статтею 16 Закону України «Про споживче кредитування» досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, зокрема не надав суду доказів про вручення відповідачу поштового відправлення з досудовою вимогою, а тому у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту. Водночас з огляду на те що відповідач порушив умови договору щодо своєчасного внесення коштів на погашення заборгованості, наявні правові підстави для стягнення простроченої заборгованості станом на 20 червня 2025 року. 
В апеляційній скарзі АТ «Кредобанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України та ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», вказує, що відмовляючи у достроковому стягненні всієї заборгованості за кредитом, суд виходив з того, що досудова вимога, направлена боржнику, не була отримана ним, а сам факт направлення вимоги не є належним повідомленням боржника про дострокове повернення коштів. 
Висновок суду про відсутність підстав для дострокового стягнення заборгованості не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки матеріалами підтверджено систематичне порушення відповідачем умов кредитного договору та наявність простроченої заборгованості, що саме по собі є підставою для реалізації кредитором права на дострокове повернення кредиту. Суд не надав належної правової оцінки доказам направлення досудової вимоги відповідачу, не врахував усталену практику Верховного Суду щодо достатності факту направлення кореспонденції за належною адресою, а також не дослідив у повному обсязі всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, зводяться до незгоди з правовою оцінкою суду першої інстанції та не спростовують правильності його висновків, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.
В судове засідання представник АТ «Кредобанк» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судова повістка доставлена до електронного кабінету 13.02.2026 року. Від представника банку надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача адвокат Шелудько О.О. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права
Апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи не ґрунтуються на нормах матеріального права. 
Судом встановлено, що 22 липня 2021 року між сторонами укладено кредитний договір №CL-324888, за умовами якого ОСОБА_1 отримав споживчий кредит на поточні потреби в розмірі 500 000 грн строком на 60 місяців, тобто до 21 липня 2026 року зі сплатою процентів в розмірі 35 % річних, який перераховано на поточний рахунок позичальника, відкритий у АТ «Кредобанк» (п.п.2.1, 2.3, 2.4, 4.1). 
Підписанням цього кредитного договору сторони дійшли згоди, що протягом строку дії цього договору на нього поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування» (п.5.1.)
Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим договором відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до цього договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 (шістдесят) щомісячних платежів по 17918 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 (шістдесяти) місяців з дати укладення кредитного договору.
За пунктом 3.3.3 договору банк вправі відмовити у виплаті позичальнику кредиту або його частини та/або припинити кредитування позичальника у випадку прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту(частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць.
У пунктах 6.9, 6.10 кредитного договору сторони узгодили, що банк у випадках передбачених п. 3.3 цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника, а позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту отримання такого повідомлення усунути порушення кредитного договору. У випадку не усунення порушення, позичальник зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інших належні до сплати платежі за договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.
Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредит в сумі 500000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №41271384 від 22 липня 2021 року.
29 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про відтермінування платежів за договором у зв`язку із форс-мажорними обставинами. 
23 червня 2022 року сторонами укладено додатковий договір №1 до кредитного договору від 22 липня 2021 року, яким сторони змінили порядок погашення позичальником заборгованості шляхом підписання нового графіку платежів та визначили дату останнього платежу 21 липня 2027 року та розмір щомісячного платежу в сумі 18598,00 грн. 
25 жовтня, 09 грудня 2022 року ОСОБА_1 звертався до банку із заявами про реструктирізацію заборгованості у зв`язку із мобілізацією належних йому транспортних засобів, які він використовує у підприємницькій діяльності, внаслідок чого зменшилась його платоспроможність, а тому він не може в повній мірі виконувати умови договору.
16 січня 2023 року сторонами укладено додатковий договір №1 до вказаного договору від 22 липня 2021 року, яким з 22 січня 2023 року змінили порядок погашення позичальником заборгованості шляхом підписання нового графіку платежів та встановили кредитні канікули по сплаті тіла кредиту до 22 липня 2023 року, збільшили розмір щомісячного платежу до 21544,00 грн, який мав сплачуватись з 22 липня 2023 року. 
Оскільки відповідач прострочив погашення кредиту та не дотримався зазначеного графіку повернення кредиту та сплати відсотків, банк 29 квітня 2024 року направив на його адресу досудову вимогу №85-140592223/24 про сплату заборгованості за договором, що утворилась станом на 29 квітня 2024 року в сумі 125 097,47 грн., про сплату протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Кредитного та погашення простроченої заборгованості, у разі невиконання якої вимагав достроково повернення кредиту у повній непогашеній сумі 669 410,69 грн. Уразі невиконання даної вимоги Банк буде змушений звернутися за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду з метою стягнення всієї існуючої заборгованості.
За списком «85/ДСТ» ф103А Укрпошта експрес від 01 травня 2024 року на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , направлена досудова вимога під номером 10 значиться ОСОБА_2 відправлення з описом під номером 0503855527385 (а.с.21-22)
За описом значиться ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , досудова вимога №85-14059223/24 ( а.с.23)
За наданим банком розрахунком станом на 11 травня 2025 року у позичальника ОСОБА_1 утворилася заборгованість за Кредитним договором у розмірі 596547,43 грн з яких: 470 992,80 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 125554,63 грн. прострочені проценти за основним боргом.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон № 1023-XII, який також встановлює права споживачів, визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» ( далі Закон № 1023-XII).
Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті, який був чинний до 10 червня 2017 року).
У чинній до 10 червня 2017 року редакції частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII було закріплено, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі №553/1501/ 15-ц направлення відповідно до частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції чинній до 10 червня 2017 року, вимоги про дострокове повернення кредиту свідчить про дотримання кредитором вимог цього Закону і не позбавляє суд права вирішити позов по суті заявлених вимог за умови, що на час ухвалення рішення минув строк для виконання вимоги і вона не втратила чинності.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон № 1023-XII застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII (стаття 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).
Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону № 1023-XII. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон № 1734-VIII, а у частині, що йому не суперечить, - також Закон № 1023-XII.
Відповідно до частини 4 статті 16 Закону № 1734-VIII у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла-щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит..
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюється споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла-60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
У справі що переглядається, умовами кредитного договору №СL-324888 від 22.07.2021 року передбачено право кредитора вимагати повернення кредиту строк виплати якого не настав.
За пунктом 10.5 даного кредитного договору сторони погодили, що будь-які повідомлення Банку, які передбачені цим Кредитним договором на розсуд Банку навправляється позичальнику у письмовій формі поштою за його адресою (місце проживання). Направлення Банком повідомлень, передбачених кредитним договором за адресою (місце проживання) позичальника які вказані в розділі 11 договору вважається належним. Шляхом підписання кредитного договору Позичальник зобов`язувався отримувати поштові повідомлення від банку в найкоротші строки та погоджується з тим, що будь-яке повідомлення яке надійшло від Банку вважається таким, що отримане Позичальником з третього дня від моменту надходження повідомлення банку до установи пошти, яка обслуговує позичальника за вказаною ним адресою (місце проживання) якщо не встановлено ранішу дату фактичного отримання позичальником цього повідомлення.
Встановлено, що кредитодавцем у письмовій формі повідомлено споживача про затримання ним сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. За відміткою пошти, враховуючи умови кредитного договору повідомлення є таким що отримано позичальником. Споживачем дій протягом періоду для усунення порушення умов договору про споживчий кредит не здійснено, прострочена заборгованість не погашена.
З огляду на те, що право вимагати дострокового повернення кредиту настало на тридцять перший робочий день після отримання відповідної вимоги, колегія судів вважає, що вимоги позивача доведені та обґрунтовані належним чином, а отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача усієї кредитної заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань.
Відповідач на спростування розрахунку банку щодо заборгованості за кредитом не надав власного розрахунку заборгованості із належним обґрунтуванням його правильності та повноти з метою спростування розрахунку, поданого банком.
Зважаючи на зазначене суд першої інстанції постановив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. З ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №CL-324888 від 22 липня 2021 року в розмірі 596547,43 грн., яка складається з 470992,80 грн. заборгованості за тілом кредиту, 125554,63 грн. - заборгованості за відсотками. 
Відповідно до частини 13 статті 141 якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовну заяву та апеляційну скаргу АТ «Кредобанк» задоволено, судовий збір сплачений ним за подання позов у 8949 грн. та апеляційної скарги 13424 грн., а всього 22370 грн. підлягає стягненню на його користь з відповідача. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд – 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити. 
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №CL-324888 від 22 липня 2021 року в розмірі 596547,43 грн., яка складається з 470992,80 грн. заборгованості за тілом кредиту, 125554,63 грн. - заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір в розмірі 22370 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк