Справа № 455/93/26
Провадження № 1-кп/455/114/2026

ВИРОК
Іменем України

18 лютого 2026 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області
у складі головуючого – судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026141320000013 від 09.01.2026 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя   АДРЕСА_2 , без освіти, одруженого, непрацюючого, раніше судимого за вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06.02.2020 року за ч.1 ст.162, ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді 4 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 05.06.2024 року (невідбутий термін 1 рік 1 місяць) - 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
за участю: сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,
сторони захисту – обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 09.01.2026 року, близько 19:00 год., перебуваючи в приміщенні житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив домашнє насильство відносно свого сина ОСОБА_5 , умисно нанісши йому декілька ударів кулаком по голові, шиї та верхній частині тіла, чим заподіяв потерпілому згідно висновку судово-медичного експерта масивне садно в лобній ділянці справа над бровою в нижньому краю якого в надбрівній ділянці горизонтальна забійна рана, синець фіолетового кольору на боковій поверхні шиї зліва та синець ідентичний в ділянці лівої ключиці, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_3 , обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Допитаний ОСОБА_3  у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку – в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 визнав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним обставинам в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати та визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів. 
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що він пробачив обвинуваченого, будь-яких претензій до нього не має. Просив його судово не карати.

Оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювалися обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст скоєного, в учасників судового провадження відсутні сумніви у добровільності та істинності його позицій, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинувачену як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються.
Судом також враховано і практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Коробов проти України» від 21.07.2011 року зазначив, що «при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту».
За таких обставин, суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_3  у вчиненні кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 . Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06.12.1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вказане кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України є проступком, особу винного, який з місця проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3  відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття. 
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3  відповідно до ст. 67 КК України, суд не знаходить.
Аналізуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.
А тому, при таких обставинах, суд вважає, що до обвинуваченого слід обрати міру покарання, передбачену санкцією ч.1 ст.125 КК України, - у виді штрафу, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень для реалізації принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.
Речові докази по справі відсутні.
Витрат на залучення експерта немає. Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався. 
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3  у кримінальному провадженні не обирався.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.
Суддя  ОСОБА_1