ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року 
м. Київ

Справа № 910/2663/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. - головуючого, Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О., 

представників учасників справи:
позивача - Комар О. В., Тарасюк О. І.,
відповідача - Чернюшок М. І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Антимонопольного комітету України

на рішення Господарського суду міста Києва від 24 червня 2025 року (суддя Бондаренко-Легких Г. П.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24 грудня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Кравчук Г. А., судді: Коробенко Г. П., Тищенко А. І.)

у справі № 910/2663/25 

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2025 року Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат" (далі - ПрАТ "Київський КПК", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, відповідач, скаржник), у якій просило визнати недійсним рішення АМК від 24 грудня 2024 року № 522-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК) в антимонопольній справі № 130-26.13/34-21.

2. Позовні вимоги обґрунтовані прийняттям відповідачем незаконного Рішення АМК, яке, на думку позивача, було прийнято при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, викладенні у ньому висновки не відповідають обставинам справи та, що це Рішення прийнято з порушенням норм матеріального права.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 24 червня 2025 року у справі № 910/2663/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 грудня 2025 року, позов задоволено повністю; визнано недійсним Рішення АМК.

4. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, зазначив, що при придбанні позивачем часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату" (далі - ТОВ "Автоспецтранс-ККПК"), що забезпечило перевищення 50 % голосів у вищому органі управління ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", позивач та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" були пов`язані відносинами контролю. При цьому суди встановили, що такий контроль полягав у фактичній можливості вирішального впливу позивача на господарську діяльність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", що здійснювався через ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які були лише формальними (номінальними) власниками часток у статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК". Таке придбання відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210-III) не було порушенням, передбаченим пунктом 12 статті 50 Закону № 2210-III, у зв`язку з чим суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для визнання недійсним Рішення АМК.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. АМК звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24 червня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24 грудня 2025 року у справі № 910/2663/25, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ "Київський КПК" відмовити.

6. Підставами касаційного оскарження скаржник визначив пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2026 року для розгляду касаційної скарги у справі № 910/2663/25 визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

8. Верховний Суд ухвалою від 18 березня 2026 року відкрив касаційне провадження у справі № 910/2663/25 на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

9. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суди першої та (або) апеляційної інстанції не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду:
- від 19 грудня 2024 року у справі № 910/1384/24, від 18 березня 2025 року у справі № 910/23532/13 щодо застосування статті 86 ГПК України;
- від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19, від 03 вересня 2019 року у справі № 904/4567/18 та висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18), та не застосували статтю 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою встановлено презумпцію правомірності правочину, який не може бути підданий сумніву без визнання його недійсним в судовому порядку.

10. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування:
- частини другої статті 40, статті 26 Закону № 2210-III, а саме щодо обов`язку подання повної та достовірної інформації при поданні заяви про надання дозволу на концентрацію та розкриття обов`язку добросовісного використання процесуальних прав і наслідків у випадку недотримання цих вимог у відносинах між органами АМК та суб`єктами господарювання;
- статей 204, 234 ЦК України в частині порядку та підстав визначення фіктивних правочинів під час розгляду заяв та справ про концентрацію.

11. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилається на норму пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції безпосередньо у судовому засіданні не дослідив докази, а саме заяву про надання дозволу на концентрацію та економічне обґрунтування такої концентрації.

Заперечення позивача на касаційну скаргу відповідача

12. У відзиві ПрАТ "Київський КПК" просить касаційну скаргу АМК залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24 червня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24 грудня 2025 року у справі № 910/2663/25 - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

13. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

14. Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

15. 24 грудня 2024 року було прийнято Рішення АМК, яким:
- визнано, що ПрАТ "Київський КПК" вчинило порушення, передбачене пунктом 12 статті 50 Закону № 2210-III, у вигляді придбання частки у статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", що забезпечує перевищення 50 % голосів у вищому органі управління товариства, без отримання відповідного дозволу органів АМК, наявність якого необхідна;
- за вчинене порушення на ПрАТ "Київський КПК" накладено штраф у розмірі 37 337 275,00 грн.

16. Не погоджуючись із Рішенням АМК, позивач зазначав, що придбання ним частки у статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" не було концентрацією через те, що ПрАТ "Київський КПК" та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" були пов`язані відносинами контролю. Як на правову підставу таких доводів позивач посилався на пункт 3 частини третьої статті 22 Закону № 2210-III.

17. Наявність відносин контролю позивач обґрунтовував тим, що він мав фактичну можливість здійснювати контроль над ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" за допомогою та через інших осіб - номінальних (формальних) власників ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", а саме через ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а перед цим (раніше) через ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

18. Такі доводи ПрАТ "Київський КПК" обґрунтовувало, зокрема, таким:
- позивач зберігав контроль над ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" з моменту його створення у 2006 році та до 2012 року був його єдиним засновником та учасником;
- у період з 2012 до 2017 року позивач здійснював непрямий контроль над діяльністю ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" і вся господарська діяльність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" та його матеріальні активи залежали від ПрАТ "Київський КПК";
- 08 червня 2017 року контроль ПрАТ "Київський КПК" над ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" за ініціативою самого ж позивача був змінений з непрямого на прямий;
- у рішеннях наглядової ради ПрАТ "Київський КПК" визнавалася реальна можливість управління ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" в період, коли позивач не був його юридичним учасником;
- ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , будучи власниками часток в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", залишалися у трудових відносинах з ПрАТ "Київський КПК" та фактично виконували свої трудові обов`язки за вказівкою керівництва позивача;
- ПрАТ "Київський КПК" на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період, коли вони були власниками часток в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", видавалися довіреності на вчинення певних дій;
- ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як власники часток у статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", не брали активної участі в управлінні ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" та не отримували з часток його прибутку;
- відчуження ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 часток в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" було здійснено за ціною їх придбання;
- наявність відносин контролю між ПрАТ "Київський КПК" та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" визнавалося позивачем, ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" та ОСОБА_1 ;
- ознаки власників часток у статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" як номінальних власників протягом 2014-2016 років підтверджувалися незалежними аудиторами;
- у період 2011-2014 років договори перевезення та транспортного експедирування між ПрАТ "Київський КПК" та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" фактично укладалися однією і тією ж фізичною особою - ОСОБА_2 ;
- ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" здійснювало господарську діяльність з використанням нерухомого майна, повністю орендованого у ПрАТ "Київський КПК", та рухомого майна, також в значній мірі орендованого у позивача;
- значну частину доходу ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у 2015 та 2016 роках було отримано від господарських операцій з ПрАТ "Київський КПК";
- стаж роботи працівників у ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" зараховувався для розрахунку виплат ПрАТ "Київський КПК" своїм працівникам згідно з колективним договором ПрАТ "Київський КПК", тобто фактично позивач визнавав працівників ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" як працівників ПрАТ "Київський КПК".

19. Заперечуючи вказані вище твердження, АМК зазначав, що ПрАТ "Київський КПК", подавши заяву про надання дозволу на концентрацію, визнало відповідні дії концентрацією, яка потребувала відповідного дозволу, а тому наведені вище доводи суперечать попередній поведінці самого позивача.

20. Так, АМК зазначав, що перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у трудових відносинах з ПрАТ "Київський КПК" не вважається відносинам контролю в розумінні статті 1 Закону № 2210-III.

21. Крім того, на переконання відповідача, посади, які обіймали вказані вище фізичні особи, не забезпечували їм можливості вирішального впливу на господарську діяльність ПрАТ "Київський КПК" з огляду на законодавче поняття контролю.

22. Укладання ОСОБА_2 договорів від імені ПрАТ "Київський КПК" та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" вказує на виконання ним своїх посадових обов`язків, проте не може свідчити про наявність вирішального впливу ПрАТ "Київський КПК" на ТОВ "Автоспецтранс-ККПК".

23. Підсумовуючи, АМК зазначав, що дія із придбання ПрАТ "Київський КПК" 100 % часток у статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" відбулася, і це не заперечується позивачем, без отримання дозволу АМК на концентрацію, наявність якого необхідна. Тому вказана дія Рішенням АМК була визнана порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 12 статті 50 Закону № 2210-III.

24. Судами також було встановлено таке.

25. 15 лютого 2021 року ПрАТ "Київський КПК" та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" звернулися до АМК зі спільною заявою з відповідними додатками про надання дозволу на концентрацію суб`єктів господарювання шляхом безпосереднього придбання ПрАТ "Київський КПК" часток у статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у розмірі, що забезпечило перевищення 50 % голосів у вищому органі управління компанії.

26. ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" створено на підставі наказу генерального директора ВАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" від 29 березня 2006 року № 132 на виконання рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" від 22 березня 2006 року про виділення зі складу комбінату цеху автомобільного транспорту, будівельно-ремонтного цеху, деревообробної дільниці і створення на їх основі трьох нових юридичних осіб: ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", Товариства з обмеженою відповідальністю "СМУ "Добробут Київського КПК", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-древ Київського КПК". Копія цього наказу як додаток 15 була приєднана до заяви про надання дозволу на концентрацію.

27. Рішенням засідання наглядової ради ПрАТ "Київський КПК", оформленим протоколом від 31 серпня 2012 року № 90, зокрема, вирішено припинити участь ПрАТ "Київський КПК" у ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" та уповноважено генерального директора Баска В. А. прийняти рішення про порядок відчуження, вартість частки, надано право вибору осіб, яким будуть відчужені вказані частки. Як мотив прийняття такого рішення зазначено неефективний розподіл податкового навантаження, у зв`язку з труднощами відшкодування ПДВ ПрАТ "Київський КПК" і виникнення податкових зобов`язань, зокрема, у ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", а також необхідність оптимізації грошових потоків.

28. 30 листопада 2012 року ПрАТ "Київський КПК" було укладено два договори купівлі-продажу частки у статутному капіталі (фонді підприємства). Положення обох договорів є подібними.

29. За договором купівлі-продажу від 30 листопада 2012 року, укладеного між фізичною особою ОСОБА_3 (покупець) та ПрАТ "Київський КПК" (продавець) передано у власність покупця частку в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", що становить 40 % статутного капіталу загальною вартістю 14 000,00 грн. Вартість проданої частки становила 14 000,00 грн. Оплата за частку здійснювалася шляхом внесення грошових коштів у касу продавця.

30. За договором купівлі-продажу від 30 листопада 2012 року, укладеного між фізичною особою ОСОБА_1 (покупець) та ПрАТ "Київський КПК" (продавець) передано у власність покупця частку в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", що становить 60 % статутного капіталу загальною вартістю 21 000,00 грн. Вартість проданої частки становила 21 000,00 грн. Оплата за частку здійснювалася шляхом внесення грошових коштів у касу продавця.

31. Згодом, ОСОБА_3 , як продавець, на підставі Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі (фонді) підприємства від 22 січня 2016 року передала у власність ОСОБА_2 , як покупця, належну їй частку в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", що становить 40 % статутного капіталу загальною вартістю 14 000,00 грн. Вартість проданої частки становила 14 000,00 грн. Покупець сплатив продавцю вартість частки шляхом готівкового розрахунку.

32. Відповідно до виписки з протоколу від 22 травня 2017 року № 134 на засіданні наглядової ради ПрАТ "Київський КПК" було прийнято рішення про придбання часток в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" в розмірі 100 % статутного капіталу шляхом укладання договорів купівлі-продажу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за 21 000,00 грн та 14 000,00 грн відповідно. Це рішення було мотивовано тим, що протягом 2012-2017 років ПрАТ "Київський КПК" продовжував здійснювати вплив на господарську діяльність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" і вирішив ввійти у склад учасників ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" шляхом придбання часток в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" в розмірі 100 % статутного капіталу, оформивши фактичний контроль над вказаним товариством юридично.

33. 02 червня 2017 року позивачем було укладено два договори відступлення (купівлі-продажу) часток в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК".

34. За договором з ОСОБА_2 , як продавцем, ПрАТ "Київський КПК", як покупцем, придбано частку в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у розмірі 40 % статутного капіталу за ціною 14 000,00 грн.

35. За договором з ОСОБА_1 , як продавцем, ПрАТ "Київський КПК", як покупцем, придбано частку в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у розмірі 60 % статутного капіталу за ціною 21 000,00 грн. За обома договорами повний розрахунок з продавцями здійснено ПрАТ "Київський КПК" під час укладання відповідних договорів.

36. Право власності на частки в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" перейшло до ПрАТ "Київський КПК" з моменту державної реєстрації змін до статутних документів ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", що була проведена 08 червня 2017 року.

37. Суди також встановили, що ОСОБА_1 з 2000 року є працівником ПрАТ "Київський КПК" та у період з 12 травня 2009 року до 11 грудня 2018 року обіймала посаду директора з економіки та фінансів. Доказів наявності трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду учасниками справи надано не було.

38.  ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПрАТ "Київський КПК" та обіймав різні посади у період з 01 листопада 2010 року до 12 січня 2021 року, зокрема, у період з 01 листопада 2010 року до 29 липня 2019 року за сумісництвом. А з 08 серпня 2008 року до 29 липня 2019 року ОСОБА_2 обіймав посаду директора ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", на яку був призначений рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", оформленим протоколом від 27 липня 2008 року № 1-08.

39.  ОСОБА_3 працювала у ПрАТ "Київський КПК" у період з 06 липня 2010 року до 11 січня 2016 року. Доказів наявності трудових відносин між ОСОБА_3 та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" учасниками справи надано не було.

40. Крім того, з матеріалів справи суди встановили, що протягом 2012-2016 років ПрАТ "Київський КПК" видавалися довіреності на ОСОБА_1 з річним строком дії. Відповідно до цих довіреностей ОСОБА_1 уповноважувалася бути представником ПрАТ "Київський КПК" та вчиняти, зокрема, дії з укладання цивільно-правових договорів, господарських договорів у сфері купівлі-продажу, підрядних робіт, про надання послуг, кредитних, уступки права вимоги і переведення боргу, поруки, застави, оренди, дарування, страхування та інші договори, не заборонені чинним в Україні законодавством.

41. Також ПрАТ "Київський КПК" у 2012-2017 роках видавалися довіреності з річним строком дії на представництво інтересів позивача ОСОБА_2 . Відповідно до таких довіреностей ОСОБА_2. від імені ПрАТ "Київський КПК" був уповноважений на підписання цивільно-правових, господарських договорів, угод, протоколів, доповнень специфікацій, митних документів, рахунків, актів ПрАТ "Київський КПК" у сфері транспортної логістики.

42. На підтвердження ухвалення ПрАТ "Київський КПК" управлінських рішень щодо ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" позивачем було надано копії договорів на транспортно-експедиційне обслуговування та організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом; а також про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом, укладених між ПрАТ "Київський КПК", як замовником, та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", як перевізником, у 2011, 2012, 2013 і 2014 роках. Зі сторони ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" такі договори були укладені головним інженером Белемцем В. К. , що діяв на підставі довіреності (довіреність була видана керівником ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" - ОСОБА_2.), а зі сторони позивача - директором по логістиці ОСОБА_2 , який також діяв на підставі довіреності.

43. Крім того, судами було встановлено, що за період 2012-2017 років загальними зборами учасників ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" було прийнято 3 рішення: 
1) про затвердження виходу із складу учасників ОСОБА_3 та входження до складу ОСОБА_2 , затвердження у зв`язку з цим нової редакції статуту (протокол від 22 січня 2016 року № 1); 
2) про зміну місцезнаходження та затвердження у зв`язку з цим нової редакції статуту (протокол від 15 травня 2017 року № 2/17); 
3) про вихід із складу учасників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та включення до складу ПрАТ "Київський КПК", затвердження у зв`язку з цим нової редакції статуту (протокол від 02 червня 2017 року № 3).

44. Судами також встановлено, що у наданих позивачем примітках до консолідованої звітності ПрАТ "Київський КПК" зі звіту незалежних аудиторів за 2016 та 2017 роки, підготовленого ТОВ "БДО", зазначено, що станом на 01 січня 2016 року керівництво групи ПрАТ "Київський КПК" прийняло рішення про включення до консолідованої фінансової звітності фінансових показників ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у зв`язку з повним контролем.

45. В листах ТОВ "БДО" керівництву групи компаній ПрАТ "Київський КПК" за результатами аудиту консолідованої фінансової звітності за 2014, 2015 та 2016 роки, зазначалося про велику залежність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" від ПрАТ "Київський КПК" і фактичний статус ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" як транспортного цеху позивача. Юридичні важелі на інвестиційні рішення номінальних власників ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у ПрАТ "Київський КПК" відсутні, що може призвести в майбутньому до втрати контролю над активами. Також в листах аудитори радили повернути юридичний контроль над активами ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" шляхом викупу його корпоративних прав, не заперечуючи проти фактичного контролю ПрАТ "Київський КПК" за діяльністю ТОВ "Автоспецтранс-ККПК".

46. Крім того, суди врахували, що до позовної заяви позивачем було додано також копію пояснень ОСОБА_1 від 07 листопада 2024 року, справжність підпису на яких засвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С. І., зареєстровано в реєстрі за номером 1321 (ці пояснення були також надані АМК і під час розгляду антимонопольної справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції).

47. У цих поясненнях ОСОБА_1 повідомляла щодо обставин набуття нею 30 листопада 2012 року частки в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у розмірі 60 %. Так, ОСОБА_1 повідомила, що вона з 2000 року і до дати складання цих пояснень працює у ПрАТ "Київський КПК". У 2012 році наглядовою радою ПрАТ "Київський КПК" було прийнято рішення щодо відчуження часток ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" третім особам. Для збереження контролю ПрАТ "Київський КПК" над ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" було прийнято рішення, що частки в статутному капіталі будуть продані фізичним особам, які були працівниками ПрАТ "Київський КПК", займали керівні посади на підприємстві і надалі зберігали такий свій статус. Тому між ПрАТ "Київський КПК" та нею [ ОСОБА_1 ] була досягнута усна домовленість про володіння 60 % частки в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", але при цьому позивач залишав за собою реальну можливість через неї здійснювати вирішальний вплив (контроль) на господарську діяльність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК". Тому, не зважаючи на її формальне право на володіння 60 % частки у статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", у період з моменту набуття (придбання) цієї частки і до моменту її відчуження (продажу) 02 червня 2017 року, вона була номінальним утримувачем (номінальним власником) такої частки, а вирішальний вплив (контроль) на господарську діяльність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" здійснювало ПрАТ "Київський КПК" через неї. Також у цих поясненнях зазначено, що за інформацією, яка відома ОСОБА_1 , аналогічне формальне право на 40 % частки в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у 2012-2017 роках було і в інших осіб, що також забезпечувало ПрАТ "Київський КПК" можливість здійснювати через них вирішальний вплив (контроль) на господарську діяльність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК".

48. Стосовно активів ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" суд першої інстанції встановив, що на підставі довідок ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" від 29 січня 2021 року, які були надані ПрАТ "Київський КПК" АМК у антимонопольній справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у період з 2012 до 2017 року у володінні ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" на праві оренди перебувало 26 об`єктів нерухомого майна, право власності на які належало ПрАТ "Київський КПК". Власного нерухомого майна у ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" не було. Протягом 2012-2017 років у користуванні ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" були орендовані у ПрАТ "Київський КПК" транспортні засоби та перевантажувальна техніка. Станом на 2012 рік загальна кількість таких об`єктів становила 157, з яких 127 були орендовані у ПрАТ "Київський КПК". Станом на 2017 - 312, з яких 267 орендовано у ПрАТ "Київський КПК".

49. Крім того, суди встановили, що відповідно до колективного договору ПрАТ "Київський КПК" на 2013-2017 роки, прийнятого на конференції трудового колективу 15 листопада 2013 року, зареєстрованого в Обухівській міській раді 27 листопада 2013 року за номером 64, для розрахунку виплат, які проводяться з урахуванням безперервного стажу роботи, враховується також стаж роботи у ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" для працівників, переведених до ПрАТ "Київський КПК".

Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій

50. Предметом судового розгляду у цій справі є встановлення наявності чи відсутності визначених статтею 59 Закону № 2210-III підстав для визнання недійсним Рішення АМК. Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, дійшли висновку, що при придбанні ПрАТ "Київський КПК" часток у статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", що забезпечило перевищення 50 % голосів у вищому органі управління ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", позивач та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" були пов`язані відносинами контролю. Такий контроль полягав у фактичній можливості вирішального впливу позивача на господарську діяльність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", що здійснювався через ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (раніше - ОСОБА_3 ), які були лише формальними (номінальними) власниками часток у статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК". Таким чином, суди виснували, що таке придбання відповідно до пункту 3 частини третьої статті 22 Закону № 2210-III не було порушенням, передбаченим пунктом 12 статті 50 Закону № 2210-III, що вказує про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для визнання Рішення АМК недійсним.

51. Не погоджуючись із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, скаржник стверджує, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права без урахування висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, Верховним Судом не сформульовано висновку щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах та у зв`язку з недослідженням доказів у справі.

52. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

53. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

54. Також Верховний Суд наголошує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, він виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

55. Верховний Суд позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

56. Також Верховний Суд виходить з того, що втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень (у цій справі - АМК) виходить за межі завдань господарського судочинства. Суд перевіряє лише те, щоб дискреційні повноваження (як можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох альтернативних варіантів управлінських рішень, кожен із яких є законним) не використовувалися органом свавільно. Тобто, дискреційні повноваження АМК мають узгоджуватися з конституційним принципом верховенства права та такими його елементами, як юридична визначеність та заборона свавілля.

57. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Щодо підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

58. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

59. В обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник у касаційній скарзі зазначає, що суди першої та (або) апеляційної інстанцій неправильно застосували статтю 86 ГПК України та не застосували статтю 204 ЦК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2024 року у справі № 910/1384/24, від 18 березня 2025 року у справі № 910/23532/13, від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19, від 03 вересня 2019 року у справі № 904/4567/18 та висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18).

60. За змістом постанови Верховного Суду від 19 грудня 2024 року у справі № 910/1384/24 розглядався спір про визнання недійсним рішення АМК від 14 грудня 2023 року № 349-р "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу". Зі встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин у цій справі вбачається, що АМК прийняв рішення, яким визнав ТОВ "Санвіта Груп" таким, що вчинило порушення, передбачене статтею 4 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" (далі - Закон № 236/96-ВР), у вигляді неправомірного використання оформлення опаковання вологих серветок під позначенням "Summer frеsh" (по 15, 72, 120 шт./уп.) без дозволу (згоди) ТОВ "КПД", яке раніше почало використовувати схожі оформлення пакувань вологих серветок дитячих під позначенням "Superfresh" (по 15, 72, 120 шт./уп.) у своїй діяльності, що може призвести до змішування з діяльністю цього суб`єкта господарювання. За вказане порушення АМК наклав на ТОВ "Санвіта Груп" штраф в розмірі 17 200 704,00 грн та зобов`язав ТОВ "Санвіта Груп" припинити вказане порушення.

61. Відповідно до постанови Верховного Суду від 18 березня 2025 року у справі № 910/23532/13 розглядався спір про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії АМК від 05 вересня 2013 року № 15-р/тк "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу" у антимонопольній справі № 16-04/02.13. Зі встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин у цій справі вбачається, що АМК прийняв рішення, яким визнав дії ДП "Лакталіс-Україна" щодо розміщення на упаковці (етикетці) крему сиркового термізованого торгової марки "President" напису "ТВОРОГ" порушенням, передбаченим статтею 151 Закону № 236/96-ВР, у вигляді поширення інформації, що вводить в оману, шляхом повідомлення суб`єктом господарювання безпосередньо, невизначеному колу осіб неповних відомостей, зокрема, внаслідок обраного способу їх викладення, що можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) товарів цього суб`єкта господарювання. За вказане порушення на ДП "Лакталіс-Україна" АМК було накладено штраф у розмірі 34 000 000,00 грн, а також зобов`язано у двомісячний строк з дня одержання рішення привести інформацію, розміщену на упаковці (етикетці) крему сиркового термізованого торгової марки "President", у відповідність з характеристиками цього продукту.

62. За змістом постанови Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19 розглядався спір про стягнення майнової шкоди на підставі положень статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування", оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого сталася ДТП, відповідно до ЦБД МТСБУ не була застрахована.

63. Відповідно до постанови Верховного від 03 вересня 2019 року у справі № 904/4567/18 розглядався спір про визнання недійсним договору поруки від 10 серпня 2018 року № 10/08, укладеного між ТОВ "Спецкомплект-Інжинірінг" (поручитель) та ТОВ "Техно-Бізнес" (кредитор), відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ПрАТ "ПГЗК", що виникли з договору підряду на капітальний ремонт від 08 травня 2014 року № 511. Позовні вимоги у цій справі були обґрунтовані тим, що оспорюваний договір: не містить істотних умов, необхідних для його укладання; не направлений на настання реальних правових наслідків, обумовлених таким договором, що, на думку позивача, було підставою для визнання його недійсним в силу приписів частини п`ятої статті 203, статей 215, ЦК України.

64. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) розглядався спір про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 28 серпня 2008 року № 103/Р-08 та договором поруки за цією ж датою, що станом на 13 листопада 2009 року склала 228 603,40 грн, з якої: заборгованість за кредитом - 202 544,85 грн, у тому числі 17 651,18 грн - за простроченим кредитом; 24 212,81 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, у тому числі 21 867,69 грн - за простроченими відсотками; 1 845,74 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

65. Суди попередніх інстанцій у справі, що розглядається встановили, що пунктом 1 Рішення АМК визнано, що ПрАТ "Київський КПК" вчинило порушення, передбачене пунктом 12 статті 50 Закону № 2210-III, у вигляді придбання часток в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", що забезпечує перевищення 50 % голосів у вищому органі управління товариства, без отримання відповідного дозволу органів АМК, наявність якого необхідна. Натомість у справах № 910/1384/24, № 910/23532/13 судами було встановлено порушення суб`єктами господарювання норм Закону № 236/96-ВР, що свідчить про відмінність правовідносин у вказаних справах та справі, яка розглядається. Щодо посилань скаржника на неврахування висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду у справах № 759/24061/19, № 904/4567/18, № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18), колегія суддів зауважує, що правовідносини у вказаних справах є очевидно неподібними до цієї справи, що розглядається, висновки у них сформовані за інших фактичних обставин, а тому такі висновки не можуть бути застосовані під час вирішення справи № 910/2663/25.

66. Колегія суддів Верховного Суду виходить з того, що кожна справа є індивідуальною, що обумовлено, окрім правової кваліфікації дій, яку здійснює АМК, так і на підставі тих обставин, фактів, доказів, які АМК досліджує та оцінює у своєму рішенні, і які в подальшому досліджуються та оцінюються судом через призму статті 59 Закону № 2210-III.

67. Верховний Суд не раз наголошував, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

68. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права має місце, коли суд першої чи апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій подібній справі.

69. Колегія суддів вважає, що правові висновки Верховного Суду у справах № 910/1384/24, № 910/23532/13, № 759/24061/19, № 904/4567/18, № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) є такими, що зроблені у неподібних до цієї справи правовідносинах та за інших встановлених фактичних обставин справ, тому вони не можуть свідчити про неправильне застосування судами першої та (або) апеляційної інстанції у цій справі положень статті 86 ГПК України та статті 204 ЦК України, без урахування висновків Верховного Суду у зазначених справах.

70. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

71. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим касаційне провадження за касаційною скаргою АМК в цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

Щодо підстави касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України

72. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

73. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

74. АМК зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 40, статті 26 Закону № 2210-III, а саме щодо обов`язку подання повної та достовірної інформації при поданні заяви про надання дозволу на концентрацію та розкриття обов`язку добросовісного використання процесуальних прав та наслідків у випадку недотримання цих вимог у відносинах між органами АМК та суб`єктами господарювання.

75. Згідно з частиною другою статті 40 Закону № 2210-III особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно користуватися належними їм правами.

76. Статтею 26 Закону № 2210-III визначений порядок подання заяви про надання дозволу, зокрема, на концентрацію суб`єктів господарювання. Так, за змістом цієї норми учасники концентрації у порядку, встановленому АМК, звертаються із заявою про надання дозволу на концентрацію - до АМК. Учасники концентрації подають спільну заяву. Інформація з обмеженим доступом, необхідна для розгляду заяви, може подаватися до відповідних органів АМК цими особами окремо. Зазначені особи можуть визначити особу, яка представляє їх інтереси та подає заяву. Заява та додані до неї документи мають містити повну та достовірну інформацію. У разі подання недостовірної інформації заявники несуть відповідальність згідно зі статтею 52 цього Закону. Заява вважається прийнятою до розгляду після спливу 15 днів з дня її надходження, якщо протягом цього часу державний уповноважений АМК, голова його територіального відділення не повернули заявнику заяву з повідомленням, що вона та інші документи не відповідають встановленим АМК вимогам і це перешкоджає розгляду заяви, та якщо концентрація не заборонена відповідно до Закону України "Про санкції". У разі якщо учасник концентрації відмовляє іншому учаснику концентрації - заявнику у наданні документів та іншої інформації, необхідної для розгляду АМК чи адміністративною колегією АМК заяви, державний уповноважений АМК на підставі звернення заявника приймає розпорядження про надання учасником концентрації такої інформації у визначений строк. Про прийняте розпорядження повідомляється заявнику. Заява вважається прийнятою до розгляду після отримання всієї інформації, передбаченої цим розпорядженням. За зверненням заявника органи АМК проводять попередні консультації щодо інформації та документів, які є необхідними для розгляду відповідної заяви, у тому числі для розгляду за спрощеною процедурою, а також протягом строку, встановленого частиною другою цієї статті, щодо виправлення можливих недоліків у поданій заяві. У разі ненадання заявниками відомостей про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) суб`єктів господарювання - учасників концентрації АМК приймає рішення про відмову у розгляді заяви про надання дозволу на концентрацію суб`єктів господарювання. 

77. Обґрунтовуючи свою позицію, скаржник зазначає, що ПрАТ "Київський КПК" та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", звертаючись із заявою до АМК в порядку, визначеному законодавством про захист економічної конкуренції, визнали шляхом підписання відповідної заяви, що вони не були пов`язані відносинами контролю, а також те, що концентрація відбулася виключно після укладання договорів відступлення (купівлі-продажу). При цьому скаржник зазначає, що у позовній заяві ПрАТ "Київський КПК" вказувало на наявність можливості управління активами ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", проте жодних документів на підтвердження цього твердження позивач не надав. Таким чином, скаржник вважає, що позиція позивача є непослідовною та суперечливою, а також такою, яка не відповідає приписам частини другої статті 40, статті 26 Закону № 2210-III. 

78. Колегія суддів Верховного Суду вважає такі твердження скаржника помилковими з огляду на таке.

79. Суд першої інстанції встановив, що до заяви про надання дозволу на концентрацію позивачем та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" як додаток 13 було додано пояснення стосовно придбання часток в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК". У цих поясненнях заявниками зазначалися обставини створення ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" шляхом виведення зі складу позивача цеху автомобільного транспорту, продажу та наступної купівлі позивачем часток в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", залежності ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" від позивача в частині рухомого та нерухомого майна, яке використовувалося ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" в його господарській діяльності, та інших обставин про його пов`язаність з ТОВ "Автоспецтранс-ККПК".

80. Суди попередніх інстанцій взяли до уваги зміст цих пояснень в контексті того, що за період з 2012 до 2017 року ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" перебувало під контролем ПрАТ "Київський КПК" і практично повністю залежало від нього. Вирішальний вплив ПрАТ "Київський КПК" на формування складу, результати голосування та прийняття рішень органів управління ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" забезпечувався через фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (раніше - ОСОБА_3 ).

81. Крім того, суд першої інстанції встановив, що рішенням наглядової ради ПрАТ "Київський КПК", оформленим протоколом від 18 березня 2013 року № 92, вирішено погодити укладання договору поруки між ПрАТ "Київський КПК", як поручителем, та ТОВ "ІНГ Лізинг Україна", як лізингодавцем, щодо ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", як лізингоодержувача. В обґрунтуванні цього рішення зазначено, що незважаючи на відсутність прямої участі в складі учасників ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" позивач володіє реальною можливістю управління господарськими ризиками ТОВ "Автоспецтранс-ККПК".

82. Зі змісту пояснень ОСОБА_1 від 07 листопада 2024 року суди встановили, що остання безпосередньо визнала те, що, не зважаючи на її формальне право на володіння 60 % частки в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у період з моменту їх набуття (придбання) і до моменту їх відчуження (продажу) 02 червня 2017 року, вона була номінальним утримувачем (номінальним власником) такої частки, а вирішальний вплив (контроль) на господарську діяльність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" здійснювало ПрАТ "Київський КПК" через неї. Також у цих поясненнях ОСОБА_1 повідомила, що, як їй відомо, аналогічне формальне право на 40 % частки в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у період з 2012 до 2017 року було і в інших осіб, що також забезпечувало ПрАТ "Київський КПК" можливість здійснювати через них вирішальний вплив (контроль) на господарську діяльність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК".

83. Також, дослідивши подані позивачем до АМК під час розгляду антимонопольної справи письмові пояснення від 07 жовтня 2022 року та відповідь від 08 листопада 2024 року на подання про попередні висновки АМК у антимонопольній справі, суди встановили обставини пов`язаності ПрАТ "Київський КПК" з ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" відносинами контролю та наявність підстав для закриття АМК розгляду антимонопольної справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції № 130-26.13/34-21 у зв`язку з недоведенням вчинення порушення.

84. З урахуванням встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач послідовно з моменту подання заяви про надання дозволу на концентрацію і під час розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції зазначав про наявність між ним та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" відносин контролю і надавав докази, на підтвердження цих доводів.

85. Тому доводи скаржника про недобросовісну чи суперечливу поведінку позивача, що не відповідає приписам частини другої статті 40, статті 26 Закону № 2210-III, колегія суддів Верховного Суду відхиляє з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини та належним чином досліджені докази у справі.

86. Також, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статей 204, 234 ЦК України в частині порядку та підстав визначення фіктивних правочинів під час розгляду заяв та справ про концентрацію.

87. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

88. Відповідно до частин першої-третьої статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

89. Обґрунтовуючи свою позицію, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій констатували фіктивність правочинів, відповідно до яких були продані позивачем частки 60 % і 40 % статутного капіталу ТОВ "Автоспецтранс-ККПК". Також, на переконання скаржника, суди не встановили які саме цілі ставили перед собою позивач, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладаючи договори відступлення (купівлі-продажу) часток у статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК".

90. Дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень у цій справі, колегія суддів Верховного Суду не виявила, що судом першої чи апеляційної інстанцій було констатовано, що правочини, які вчинялися позивачем, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є фіктивними, тому наведені вище твердження скаржника є необґрунтованими. 

91. При цьому судами було встановлено виконання усіх договорів купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", що визнається і самим відповідачем.

92. Колегія суддів Верховного Суду також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до абзацу четвертого статті 1 Закону № 2210-III контроль - вирішальний вплив однієї чи декількох пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб`єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб`єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб`єктах господарювання; обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб`єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб`єкті господарювання. Пов`язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання. Зокрема, пов`язаними фізичними особами вважаються такі, які є подружжям, батьками та дітьми, братами та (або) сестрами.

93. Пунктом 1 розділу ІV Положення про порядок подання та розгляду заяв про попереднє отримання дозволу АМК на концентрацію суб`єктів господарювання, затвердженого розпорядженням АМК від 19 лютого 2002 року № 33-р (у редакції розпорядження АМК від 21 червня 2016 року № 14-рп) (далі - Положення про концентрацію) встановлено, що склад суб`єктів господарювання, що є групою суб`єктів господарювання, у якій один або декілька з них здійснюють контроль над іншими, встановлюється виходячи з можливості, у тому числі підтвердженої практикою господарських операцій, вирішального впливу однієї особи на господарську діяльність іншої особи як можливості прийняття нею рішень стосовно визначення господарської діяльності іншої особи.

94. Відповідно до пункту 2 розділу ІV Положення про концентрацію при встановленні наявності вирішального впливу однієї особи стосовно іншої особи підлягає з`ясуванню наявність, зокрема, прав, повноважень, які забезпечують вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання, інших засобів набуття вирішального впливу.

95. Пунктом 3 розділу ІV Положення про концентрацію передбачено, що вирішальний вплив одного суб`єкта господарювання на іншого суб`єкта господарювання виникає, зокрема, у випадках, коли: один суб`єкт господарювання стосовно іншого суб`єкта господарювання прямо або опосередковано: володіє чи управляє (користується) часткою (паєм, акціями) у статутному капіталі в розмірі більше ніж 50 %; має більше ніж 50 % голосів у вищих органах управління.

96. Для забезпечення єдності підходів у застосуванні поняття контролю АМК розробив Методичні рекомендації щодо застосування поняття контролю, затверджені протокольним рішенням АМК від 01 листопада 2018 року (далі - Методичні рекомендації), які були чинними станом на момент розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

97. Відповідно до абзаців другого, третього пункту 7 Методичних рекомендацій поняття контролю застосовується, зокрема, у випадку, коли формальний власник контрольного пакета акцій (контрольної частки) відрізняється від особи, яка фактично має реальну можливість здійснювати права, що забезпечуються таким контрольним пакетом акцій. У цьому випадку контроль здійснюється опосередковано особою, яка фактично має можливість здійснювати контроль над іншою особою через інших осіб.

98. Стаття 1 Закону № 2210-III передбачає, що можливість здійснювати вирішальний вплив на суб`єкта господарювання може існувати на основі прав, договорів чи в інший спосіб, як окремо, так і в сукупності. Таким чином, контроль може виникати на основі прав чи фактично, набуваючи форму одноосібного чи спільного контролю, та поширюватися повністю або частково на один або декілька суб`єктів господарювання, пункт 12 Методичних рекомендацій.

99. Пункт 2 частини другої статті 22 Закону № 2210-III передбачає, що контроль також може бути набутий іншими способами. При цьому вичерпного переліку таких способів не існує, і вирішальну роль у набутті контролю можуть відігравати виключно економічні відносини, пункт 18 Методичних рекомендацій.

100. Таким чином, враховуючи наведені норми та правозастосування колегія суддів Верховного Суду погоджується з судами попередніх інстанцій, що позивач здійснював контроль над ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" через інших осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (раніше - ОСОБА_3 ), як формальних власників контрольного пакета акцій (контрольної частки) ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", отже, позивач мав вирішальний вплив на господарську діяльність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" через інших осіб, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач діяв відповідно до положень пункту 3 частини третьої статті 22 Закону № 2210-III.

101. Судами також було встановлено, що укладені правочини з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (раніше - ОСОБА_3 ) були можливістю позивача чинити вирішальний вплив на господарську діяльність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" через фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (раніше - ОСОБА_3 ), які володіли частками 60 % та 40 % відповідно статутного капіталу ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" та, при цьому, як правильно було встановлено судами, вказані фізичні особи знаходилися у трудових відносинах та приймали активну участь у здійсненні господарської діяльності позивачем. Так, протягом 2012-2016 років позивач видавав довіреності на ім`я ОСОБА_1 з річним строком дії. Відповідно до цих довіреностей ОСОБА_1 уповноважувалася бути представником позивача та вчиняти, зокрема, дії з укладання цивільно-правових договорів, господарських договорів у сфері купівлі-продажу, підрядних робіт, про надання послуг, кредитних, уступки права вимоги і переведення боргу, поруки, застави, оренди, дарування, страхування та інші договори, не заборонені чинним в Україні законодавством. Крім того, позивач у 2012-2017 роках видавав довіреності з річним строком дії на представництво інтересів позивача і ОСОБА_2 . Відповідно до таких довіреностей ОСОБА_2. від імені позивача був уповноважений на підписання цивільно-правових, господарських договорів, угод, протоколів, доповнень специфікацій, митних документів, рахунків, актів позивача у сфері транспортної логістики. На підтвердження вказаних тверджень позивач надав копії договорів на транспортно-експедиційне обслуговування та організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом, укладених між позивачем, як замовником, та ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", як перевізником, у 2011, 2012, 2013 та 2014 роках. Зі сторони ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" такі договори були укладені головним інженером Белемцем В. К., що діяв на підставі довіреності (довіреність була видана керівником ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" ОСОБА_2.), а зі сторони позивача - директором по логістиці ОСОБА_2., який також діяв на підставі довіреності. Також судами було встановлено, що в листах ТОВ "БДО" керівництву групи компаній позивача за результатами аудиту консолідованої фінансової звітності за 2014, 2015 та 2016 роки, зазначалося про велику залежність ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" від позивача і фактичний статус ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" як транспортного цеху ПрАТ "Київський КПК". Юридичні важелі на інвестиційні рішення номінальних власників ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у позивача відсутні, що може призвести в майбутньому до втрати контролю над активами. Також в листах аудитори радили повернути юридичний контроль над активами ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" шляхом викупу його корпоративних прав, не заперечуючи проти фактичного контролю позивача за діяльністю ТОВ "Автоспецтранс-ККПК". Крім того, згідно зі встановленими судами обставинами у справі, все нерухоме майно, яке використовувалося ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у його господарській діяльності, належало ПрАТ "Київський КПК". Основним видом господарської діяльності ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" було надання послуг вантажного автомобільного транспорту, надання позивачу послуг з вантажно-розвантажувальних робіт. Переважна більшість транспортних засобів, що використовувалися ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" у період 2012-2017 років, належала позивачу. Кількість переданих позивачем в оренду ТОВ "Автоспецтранс-ККПК" транспортних засобів зростала з 127 одиниць у 2012 році до 267 одиниць у 2017 році. 

102. Таким чином, встановлені судами обставини у цій справі свідчать про те, що ПрАТ "Київський КПК" в особі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (раніше - ОСОБА_3 ) було пов`язане відносинами контролю з ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", тому обґрунтованим є висновок про наявність підстав для застосування норми пункту 3 частини третьої статті 22 Закону № 2210-III та визнання Рішення АМК недійсним.

103. Крім того, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що поняття номінального утримувача (номінального власника), яке вжито ОСОБА_1 у її поясненнях від 07 листопада 2024 року для визначення характеру володіння нею 60 % частки в статутному капіталі ТОВ "Автоспецтранс-ККПК", відповідало чинному на момент виникнення спірних правовідносин законодавству, оскільки відповідно до абзаців другого, третього пункту 7 Методичних рекомендацій поняття контролю застосовується, зокрема, у випадку, коли формальний власник контрольного пакета акцій (контрольної частки) відрізняється від особи, яка фактично має реальну можливість здійснювати права, що забезпечуються таким контрольним пакетом акцій. У цьому випадку контроль здійснюється опосередковано особою, яка фактично має можливість здійснювати контроль над іншою особою через інших осіб. 

104. Таким чином, колегія суддів Верховного Суду не встановила неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи, адже суди першої та апеляційної інстанцій в сукупності та з огляду на матеріали справи, дійшли обґрунтованого висновку, що докази та наведені позивачем доводи є більш вірогідними, аніж докази та заперечення відповідача щодо здійснення позивачем концентрації, без отримання відповідного дозволу органів АМК, наявність якого необхідна, тому Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновків щодо застосування норм права, про відсутність яких зазначає скаржник у поданій касаційній скарзі.

105. З урахуванням викладеного, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України не знайшла свого підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у цій справі.

Щодо підстави касаційного оскарження за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України

106. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

107. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

108. За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

109. Оскільки у цій справі не підтвердилися визначені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд не вбачає правових підстав для розгляду доводів касаційної скарги АМК за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, які стосуються недослідження судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів.

110. Інших доводів на обґрунтування незаконності рішення Господарського суду міста Києва від 24 червня 2025 року та постанови Північного апеляційного господарського суду від 24 грудня 2025 року у справі № 910/2663/25 касаційна скарга не містить.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

111. Згідно з частиною першою статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

112. Враховуючи доводи касаційної скарги, межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку із чим підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій - відсутні.

113. Крім того, оскільки підстава для касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою в цій частині на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу.

Судові витрати

114. Судовий збір, сплачений АМК у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки суд касаційне провадження в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в іншій частині касаційну скаргу залишає без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 296, статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 910/2663/25, відкрите за касаційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 24 червня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24 грудня 2025 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - закрити.

2. В іншій частині касаційну скаргу Антимонопольного комітету України залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 24 червня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24 грудня 2025 року у справі № 910/2663/25 залишити без змін.

4. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. В. Булгакова

Т. М. Малашенкова