П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/1163/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач: Залімський І. Г. 
16 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Залімського І. Г. 
суддів: Мацького Є.М.  Сушка О.О. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови йому у нарахуванні пільгової вислуги 1 рік 5 місяців 14 днів під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_3 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 внести зміни до наказу №346 від 06.12.2023 Військової частини НОМЕР_2 , з урахуванням загальної вислуги років 9 років 8 місяців 21 день, на день зарахування до складу частини;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 перерахувати вислугу років до дати звільнення та внести зміни до наказу військовій частині НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.12.2024 №373, з урахуванням загальної вислуги років 10 років 9 місяців 05 днів, на дату звільнення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні при досягненні 10 років служби з внесенням зміни до наказу Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.12.2024 №373;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ознайомити його з зміненим витягом з наказу, надіславши йому 2 примірника зміненого витягу з наказу на адресу позивача, вказану в позовній заяві;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 зареєструвати внесені зміни згідно Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України - наказ від 15.09.2022 №280, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2022 за №1407/38743;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_2 , зарахованої на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 - розпорядника коштів, організувати своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення позовної заяві;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні при досягненні 10 років служби під час проходження військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 позов задоволено частково, ухвалено: 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у врахуванні ОСОБА_1 його пільгової вислуги: 1 рік 5 місяців 14 днів набутої під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_3 .
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування ОСОБА_1 станом на день звільнення - 20.12.2024, одноразової грошової допомогу при звільненні враховуючи 10 років військової служби, відповідно до ч. 2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.10.1991.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 внести зміни до наказу Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 346 від 06.12.2023 з урахуванням загальної вислуги років: 9 років 8 місяців 21 день на день зарахування до складу частини, здійснити перерахунок вислуги років ОСОБА_1 до дати його звільнення та внести відповідні зміни до наказу Військової частині НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.12.2024 № 373 щодо розміру його загальної та пільгової вислуги років.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні враховуючи 10 років військової служби, відповідно до ч. 2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.10.1991, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині задоволенні позову, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що встановлені певні умови, за яких виникає право на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, а саме – наявність вислуги 10 календарних років і більше.
Також позивач під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 був військовослужбовцем, якого призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку із чим виплата одноразової грошової допомоги має бути здійснена позивачу відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 (Порядок № 460). 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що у наказі про звільнення з військової служби Військова частина НОМЕР_2 вказала його вислугу років на військовій службі не врахувавши наявну загальну вислугу років 9 років 8 місяців 21 день, на день зарахування до її складу. Вважає, що допущена бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 не надає йому можливості отримати одноразову грошову допомогу при звільненні у належному розмірі за наявності 10 років вислуги років, що є порушенням його конституційного права на належний соціальний захист. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військова частина НОМЕР_2 не подали відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що відповідач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача.
З урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.
Наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 33 від 15.10.2024 позивач звільнений з військової служби у запас за підпунктом "г" п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (Закон № 2232-XII) з підстав перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці та відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 № 373 від 20.12.2024 виключений зі списків особового складу такої Військової частини.
За інформацією викладеною у наказі № 373 від 20.12.2024 загальна вислуга років позивача у Збройних Силах України станом на 20.12.2024 становила 09 років 03 місяці 18 днів, в тому числі: календарна 09 років 03 місяці 18 днів, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів.
Позивач не погоджується із обрахунком своєї вислуги років у Збройних Силах України та вважає, що така становить більше 10 років, а тому при звільненні з військової служби набув право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
ОСОБА_1 стверджує, що уповноважена посадова особа Військової частини НОМЕР_1 - начальник служби персоналу в телефонній розмові з начальником групи персоналу Військової частини НОМЕР_2 в його присутності, 20.12.2024 відмовив врахувати попередній пільговий період служби і в разі незгоди з обрахуванням вислуги років, порадив звернутися до суду.
Не погодившись із такою бездіяльністю відповідачів, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов у оскаржуваній відповідачем частині, суд першої інстанції виходив з того, що Військовою частиною НОМЕР_2 допущено протиправну бездіяльність щодо відмови у нарахуванні позивачу пільгової вислуги 1 рік 5 місяців 14 днів під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_3 . Відтак, на день звільнення з військової служби та виключення з особового складу Військової частини НОМЕР_3 загальна вислуга років позивача станом на 20.12.2024 становила більше 10 років, враховуючи стаж обрахований в пільговому обчисленні.
Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Частина перша статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII визначає, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Підпунктом 2 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.10.1991 № 2011-XII (Закон № 2011-XII) встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", під час дії особливого періоду та воєнного стану.
Колегія суддів зауважує, фактично позов спрямований на захист, порушеного на думку позивача, права на отримання одноразової грошової допомогу при звільненні враховуючи вислугу 10 календарних років і більше, відповідно до ч. 2 ст.15 Закону № 2011-XII.
Встановлено, що календарна вислуга років у позивача становила 09 років 08 місяців 21 день.
Разом з цим, умовою отримання одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до п. 2 ч. 2 ст.15 Закону № 2011-XII визначено наявність вислуги 10 календарних років і більше.
Також для цілей п. 2 ч. 2 ст.15 Закону № 2011-XII не передбачено можливості розрахунку календарної вислуги років шляхом включення до її складу пільгової вислуги.
Судом першої інстанції помилково застосовано правову позицію сформовану Верховним Судом у своїх постановах від 25.11.2024 у справі № 320/14700/21, від 11.04.2018 у справі №806/2104/17, від 24.11.2020 у справі №822/3008/17, від 21.04.2021 у справі №380/2427/20, від 27.05.2021 у справі №1.380.2019.005965, від 29.04.2022 у справі №580/2497/21, від 26.07.2023 у справі №200/17688/21, оскільки висновки викладені у цих постановах прийняті у відповідності до положень встановлених у Постанові №393, що не є тотожними до цієї справи.
Таким чином, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову в оскаржуваній частині.
При цьому, згідно із пунктом 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 (Порядок № 460), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Оскільки, ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 був військовослужбовцем, якого призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, та не має вислуги 10 календарних років і більше, виплата одноразової грошової допомоги позивачу має бути здійснена відповідно до Порядку № 460.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, яким не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Мацький Є.М.    Сушко О.О.