Справа № 368/1301/25 
2/368/250/26
Рішення 
Іменем України

"02" лютого 2026 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Іванюти Т.Є.
при секретарі Вареник О.Л.  
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа – Служба у справах дітей та сім`ї Кагарлицької міської ради (м.Кагарлик) про визнання фактичного проживання та одноосібного виховання дитини одним із батьків, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, 29.08.2019 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано.
Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З 29 травня 2025 року дитина постійно проживає з позивачем в АДРЕСА_1 , відвідує дитсадок.
А тому позивач просить встановити факт постійного проживання малолітньої дитини – сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком, а також факт самостійного здійснення батьком виховання та утримання дитини, починаючи з 29 травня 2025 року.
В судовому засіданні позивач позов підтримав.
Відповідачка з позовом згідна і суду пояснила, що вона проживає в м.Ірпінь, а зареєстрована в Сумській області. Син після їх розлучення, проживає разом з батьком в м.Кагарлику. Вона не заперечує проти проживання сина з позивачем, так як вважає, що на даний час це безпечно. 
Представник третьої особи Служби в справах дітей та смі`ї Кагарлицької міської ради в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлені належним чином. В підготовчому судовому заіданні позов підтримали.
Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов та зустрічний позов слід задоволити з слідуючих підстав.
Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.
У справі, яка є предметом розгляду, позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу батька, який самостійно виховує дитину.
Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Конвенція в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 Сімейного кодексу України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до положень ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів.
В судовому засіданні встановлено, що 29.08.2019 року сторони зареєстрували шлюб від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано.
Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З моменту розлучення сторін, 29 травня 2025 року по сьогоднішній день, дитина постійно проживає з позивачем в АДРЕСА_1 , що підтверджується актом депутата Кагарлицької міської ради від 17 червня 2025 року.
Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що проживає по сусідськи з ОСОБА_1 в одному багатоквартирному будинку. Дитина постійно проживає з батьком, який його самостійно виховує, водить до дитсадка. Відповідачки не знає. В квартирі також проживають батьки позивача. 
Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він проживає по сусідськи з ОСОБА_1 в одному багатоквартирному будинку. Дитина постійно проживає з батьком, який його самостійно виховує, водить до дитсадка « ОСОБА_7 ». Він має сина, якому 7 років, а тому часто разом з ОСОБА_8 гуляють на дитячому майданчику та в парку. Разом з позивачем проживають його батьки, бабуся допомогає виховувати дитину. Відповідачка в місті Кагарлику не живе.
Покази даних свідків суд вважає правдивими, та такими що узгоджуються з матеріалами справи, а саме актом депутата Кагарлицької міської ради Воловенка М.П. від 17 червня 2025 року. 
Згідно висновку про підтвердження факту самостійного виховання дитини батьком, складеного виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради, затвердженого рішенням виконкому Кагарлицької міської ради від 04.08.2025 року №1635-105. виконавчий комітет Кагарлицької міської ради як орган опіки та піклування підтверджує факт самостійного виховання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 .. 
Судом встановлено, що батько дитини належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально забезпечений та створив належні умови для виховання та розвитку дитини.
Оскільки ОСОБА_1 самостійно здійснює виховання та утримання малолітнього сина, у нього виникла потреба в отриманні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки мобілізація ОСОБА_1 , фактично призведе до позбавлення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківського піклування.
.

11 вересня 2024 року, Велика Палата Верховного Суду у справі № 201/5972/22 дійшла наступних висновків:
«40. Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
41. Відповідно до статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
42. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
55. У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.
56. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
5 7. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).
58. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
59. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
60. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
61. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
62. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
81. У справі, яка переглядається, заявник просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.
83. З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, пята статті 19 СК України).
85. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.
86. Факт, про встановлення якого просить 0С0БА1, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.
За змістом ст. 161 СК України, спір щодо визначення місця проживання дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися' балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Таким чином, з урахуванням інтересів дитини, її морального та психологічного стану, суд вважає за доцільне становити факт, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 , який його самостійно виховує та утримує. 
Враховуючи викладене, керуючись ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 19, 121, 141, 150, 157 СК України. суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити .
Встановити факт постійного проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із його батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також факт самостійного здійснення батьком виховання та утримання дитини, починаючи з 29 травня 2025 року.
Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст.. 273 ЦПК України. 
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.
Повний текст рішення виготовлено 03.02.2026 року. 

Суддя : Т.Є.Іванюта