ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" березня 2026 р. справа № 300/4432/25
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Григорук О.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.05.2025 №№ 012827/2406, 012830/2406, 012833/2406, 012843/2406, рішення від 08.05.2025 № 012839/2406 та вимоги № Ф-012838/2406

ВСТАНОВИВ:
Адвокат Гуменюк А.С. звернувся до суду в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 012827/2406 від 08.05.2025, яким позивачу визначено грошове зобов`язання по ПДФО в розмірі 16 685,93 грн., в т.ч. основний платіж 12 052,74 грн та штрафні (фінансові) санкції 4 633,19 грн.;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 012830/2406 від 08.05.2025, яким позивачу визначено грошове зобов`язання по військовому збору в розмірі 1 390,50 грн., в т.ч. основний платіж 1 004,4 грн. та штрафні (фінансові) санкції 386,1 грн.;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення- рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 012833/2406 від 08.05.2025, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 22 581,11 грн.;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 012843/2406 від 08.05.2025, яким позивачу визначено грошове зобов`язання по акцизному податку в розмірі 1 343,75 грн., в т.ч. основний платіж 1 075,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції 268,75 грн.;
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 012839/2406 від 08.05.2025 р. про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним податковим органом чи платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до Позивача застосовано штрафну санкцію по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафну санкцію в розмірі 7 387,76 грн.;
визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС в Івано-Франківській області № Ф-012838/2406 від 08.05.2025 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 17 910,13 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами документальної планової виїзної перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, ГУ ДПС в Івано-Франківській області складено акт № 7861/09-19-24-06/2830602477 від 01.04.2025. Не погоджуючись з висновками вищевказаного акту перевірки № 7861/09-19-24-06/2830602477 від 01.04.2025 в частині визначення витрат позивача, чистого доходу до оподаткування, визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військовому збору та єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав заперечення на акт № 7861/09-19-24-06/ НОМЕР_1 від 01.04.2025. За результатом розгляду заперечення на акт перевірки відповідач надав позивачу відповідь від 05.05.2025 № 612/6/09-19-24-06-06, згідно якої висновки акта № 7861/09-19-24-06/ НОМЕР_1 від 01.04.2025 викладено в новій редакції. Так, контролюючий орган встановив порушення Податкового кодексу України (далі – ПК України), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». На підставі таких порушень відповідач прийняв оспорені податкові повідомлення-рішення від 08.05.2025 №№ 012827/2406, 012830/2406, 012833/2406, 012843/2406, рішення про застосування штрафних санкції від 08.05.2025 № 012839/2406 та вимогу про сплату боргу від 08.05.2025 № Ф-012838/2406. Представник позивача не погоджується з такими податковими-повідомленнями рішеннями, вимогою про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій та вважає їх протиправними. Так, представник позивача зазначив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 самостійно нарахував податок на доходи фізичних осіб за 2018-2023 роки в зайвому розмірі на загальну суму 52090,01 грн., що підтверджується зазначеними відповідачем у відповіді від 05.05.2025 № 612/6/09-19-24-06-06 показниками загального доходу, валових витрат, чистого оподатковуваного доходу. Водночас, за наявності зайво сплаченого податку на доходи фізичних осіб за 2018-2023 роки, контролюючий орган нарахував податковим повідомленням-рішенням від 08.05.2025 № 012827/2406 грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2018-2023 роки на суму 12052,74 грн. та штрафні санкції в розмірі 4633,19 грн. Також позивачем зайво задекларовано Єдиний соціальний внесок за період 2018-2023 роки в розмірі 60485,96 грн., однак відповідач рішенням про застосування штрафних санкції від 08.05.2025 № 012839/2406 та вимогою про сплату боргу від 08.05.2025 № Ф-012838/2406 визначив грошове зобов`язання з Єдиного соціального внеску за вказаний період в розмірі 17910,13 грн. Позивачем зайво задекларовано військовий збір за період 2018-2023 роки в розмірі 4340,80 грн., однак відповідач податковим повідомленням-рішенням від 08.05.2025 № 012830/2406 визначив грошове зобов`язання з військового збору за вказаний період в розмірі 1004,40 грн. та штрафні санкції в розмірі 386,10 грн. Щодо податкового повідомлення-рішення від 08.05.2025 № 012833/2406, то на думку представника позивача, відповідач безпідставно нарахував штрафні санкції в розмірі 22581,11 грн. за внесення на розрахунковий рахунок торговельної виручки від продажу товарів, які були одержані без застосування реєстраторів розрахункових операцій, оскільки контролюючий орган залишив поза увагою довідку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якій зазначено про рух готівкових коштів від виторгу через РРО. Так, позивач пояснив, що отриманий через РРО дохід в 2018 та 2019 роках частково не був внесений на рахунок та не міг бути проведений через РРО повторно, оскільки це призвело б до подвійного оподаткування такого доходу податком на доходи фізичних осіб, військовим збором, єдиним внеском, податком на додану вартість, акцизним податком. Щодо податкового повідомлення-рішення від 08.05.2025 № 012843/2406, то контролюючий орган повторно нарахував акцизний податок за 2019 рік на підставі аналізу внесення готівкових коштів на рахунок позивача в 2019 році. При цьому, акцизний податок з роздрібного продажу нараховується виключно при роздрібному продажу підакцизних товарів.
Ухвалою від 27.06.2025 Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що позивач внаслідок допущених порушень по правильності визначення валових доходів та валових витрат занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 66959,67 грн., в тому числі за 2018 рік – 21790,00 грн., за 2019 рік – 21506,00 грн., за 2023 рік – 59663,67 грн. та завищено чистий дохід за 2020 рік на 36000,00 грн. Так, внаслідок заниження чистого оподатковуваного доходу підприємцем було відповідно занижено суму податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 12052,74 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 3922,20 грн., за 2019 рік на суму 3871,08 грн., за 2023 рік на суму 10739,46 грн. та завищено суму податку на доходи фізичних осіб за 2020 рік на суму 6480,00 грн., чим порушено пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.4.1-пп.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України. Із заниженого чистого оподатковуваного доходу не нараховано військового збору в сумі 1004,00 грн., в тому числі за 2018 рік – 326,85 грн., за 2019 рік на суму 322,59 грн., за 2023 рік на суму 894,96 грн., та завищено за 2020 рік суму військового збору на 540,00 грн., які підлягають донарахуванню до бюджету. Також встановлено заниження єдиного внеску на загальну суму 17910,13 грн., в тому числі за 2018 рік – 4793,13 грн., за 2019 рік – 4731,32 грн., за 2023 рік на 13126,01 грн., та завищено єдиний внесок за 2020 рік на 471,00 грн. Окрім цього, позивач занизив суму акцизного податку на 1075,00 грн., в тому числі за лютий 2019 року в розмірі 213,00 грн., за червень 2019 року в сумі 76,00 грн., за серпень 2019 року в сумі 87,00 грн., жовтень 2019 року в сумі 667,00 грн., листопад 2019 року в сумі 32,00 грн. Також позивачем в 2019 році одержано дохід в сумі 22581,11 грн., який було внесено на розрахунковий рахунок – «надходження торговельної виручки від продажу товарів», які були одержані без застосування реєстраторів розрахункових операцій. За вказаних обставин, представник відповідача вважає правомірним прийняття податкових повідомлень-рішень від 08.05.2025 №№ 012827/2406, 012830/2406, 012833/2406, 012843/2406, рішення про застосування штрафних санкції від 08.05.2025 № 012839/2406 та вимоги про сплату боргу від 08.05.2025 № Ф-012838/2406Є, просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.. 147-220).
10.11.2025 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, згідно якої зазначено, що відповідач не спромігся пояснити яким чином контролюючий орган обчислив суму оподатковуваного доходу за період з 2018 р. по 2023 р. у розмірах, які він сам вказує у відзиві та навести відповідні розрахунки. Крім того відповідач при визначенні суми грошових зобов`язань по ПДФО, військовому збору та ЄСВ ні в акті перевірки, ні у відповіді на заперечення, ні у відзиві на позовну заяву взагалі не врахував суму завищеного позивачем розміру ПДФО, військового збору та ЄСВ, які були нараховані та сплачені позивачем до бюджету внаслідок завищення позивачем сукупного оподатковуваного доходу (а.с. 221-228).
Відповідач правом на подання заперечення на відповідь позивача на відзив не скористався.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2023.
За результатами вказаної перевірки складено акт № 7861/09-19-24-06/2830602477 від 01.04.2025 (а.с. 11-111).
У висновках вказаного акту перевіркою зафіксовано такі порушення:
1. пп. 44.1 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 в частині неналежного ведення обліку доходів та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а саме неналежне ведення Книги обліку доходів і витрат; 
2. п. 138.2 ст. 138, п.164.1.3 п. 164.1 ст. 164 п.177.2, пп. 177.4.1. 177.4.4., 177.4.5. п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року із змінами і доповненнями. Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності в загальній сумі 65 548,99 гри., в тому числі за 2018 рік 8 801.75 грн., 2019 рік 7812.44 грн., за 2020 рік -25 389,86 грн., за 2021 рік 7 610,5 грн. та за 2023 рік – 15 934,44 грн.; 
3. п. 51.1 ст. 51, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, п.171.2 ст. 171, пп. "б", п.176.2 ст.176 Податкового кодексу У країн, не відображення (неповному обсязі) в розрахунку за формою 1-ДФ інформацію про нараховані та виплачені суми доходів платникам податків - фізичним особам за ознакою « 157» - дохід, виплачений самозайнятій особі за період з 2020 по 2023рік та не відображення сум доходу (відображення не в повному обсязі), нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ознакою « 196» - Дохід від надання майна (крім земельної частки (паю), земельної ділянки сільськогосподарського призначення, майнового паю) в оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом (підпункт 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу) за 2018-2023 роки; 
4. п.51.1. ст.51, п.164.2, п.164.5 ст.164. пп. 168.1.1 п.168.1, п. 170.1 ст.170. п.171.2 ст. 171, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-1V з змінами та доповненнями, в частині неперерахування (неутримання та несплату) податку з доходів фізичних осіб до бюджету в загальній сумі 1800,00 грн.;
5. ч.2 п.4 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. за №2464-УІ із змінами і доповненнями, в частині не своєчасного подання звітності по ССВ за 2018 та 2019 роки; 
6. ч.4 ст.4, ч.2 ч.5 ст.7, ч.6 ст.8, п.4 ч.1 ст. 1 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого не нараховано та не перераховано до бюджету єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу за період з в загальній сумі 75 728.03 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 10 757,70 грн., за 2019 рік на суму 9 548.53 грн. та за 2020 рік на суму 26 644,65 грн., за 2021 рік на суму 9 301,72 грн., за 2023 рік 19475,43 грн; 
7. пп. а. б) п.185.1 ст. 185. пп. б) п.187.1 ст.187. п.200.1. п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №275 5-VI із змінами та доповненнями, пп.5) п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21 із змінами та доповненнями у результаті чого занижено податку на додану вартість у суму 44 206 грн., в тому числі: за березень 2022 року на суму 233 грн., квітень 2022року на суму 117 грн., травень 2022 року на суму 117 грн., червень 2022 року на суму 117 грн., липень 202 року на суму 117 грн., серпень 2022року на суму 673 грн., вересень 2022року 291 грн., жовтень 2022 року 1005 грн., листопад 2022року - 496 грн., грудень 2022 року - 802 грн., січень 2023 року - 301 грн., лютий 2023року - 4 212 грн., березень 2023 року 312 грн., квітень 2023 року 117 грн., травень 2023 року на суму 713 грн., червень 2023 року на суму 517 грн., липень 2023 року на суму 7 014 грн., серпень 2023 року – 7 251 грн., вересень 2023року 10 010 грн., жовтень 2023 року 4 863 грн., листопад 2023 року – 3 934 грн., грудень 2023 року 815 грн.; 
8. п. 201.1, п. 201.5, п. 201.7 ст. 201, аб. 1, аб. п.14 п. 11.201.10, п.201.14 ст.201, Податкового кодексу України, не здійснено складення та реєстрацію податкових накладних в ЄРПН по здійснених наступних операціях; - по операціях на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів по податкових накладних щодо послуг оренди протягом лютого 2022 по грудня 2023 року на суму 16 100 грн. в тому числі ПДВ 2 683,33 грн. - по операціях визначеними підпунктом б) пункту 198.5 етап і 198 Податкового кодексу України, що оподатковуються за основною ставкою). за період з серпня 2022 року по грудень 2023року на загальну суму 238 820,93 грн., в тому числі ПДВ 39 804 грн.; 
9. порушення вимог п. 212.1. ст. 212, п. 213.1 ст. 213 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами і доповненнями у результаті чого занижено суму акцизного податку за період 2019 рік в розмірі 1 344 грн.;
10. п. 1, 2 ст. 3 Закону України під 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п.21 постанови від 18.12.2017 №984 «Про внесення змін до постанови КМУ від 23.08.2000 №1336 «Про забезпечення реалізації ст. 10 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. №123/96-ВР із змінами та доповненнями, в результаті чого не проведено через РРО готівкові надходження від реалізації алкогольних напоїв за 2019 рік (лютий, травень, червень, серпень, жовтень, листопад) на суму 28 216,47 грн.; 
11. пп. 1.4, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу XX. п. 177.2, пн. 177.4.1. пп. 177.4.4, пп. 177.4.5, п. 177.4 ст. 177 ПКУ, в результаті чого занижено військового збору з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 5 462,42 грн., в тому числі за 2018 рік в сумі 733,48 грн. за 2019 рік у сумі 651,04 грн., за 2020 рік 2 115,82 грн.. за 2021 рік 634,21 грн., за 2023 рік 1327,87 грн. 
12. п. 51.1 ст. 51, п.164.2, п.164.5 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.170.1 ст. 170, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст, 176, пп. 1.4, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-ІУ, в частині неперерахування (неутримання та несплату) військового збору з доходів фізичних осіб до бюджету в загальній сумі 150,00 грн.; 
13. п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ із змінами та доповненнями, в частині незабезпечення зберігання первинних документів щодо походження товару, а також інших документів з питань обчислення і сплати належних сум податків (внеску) протягом установлених строків їх зберігання та/або неподання платником оригіналів документів чи їх копій за період, що перевірявся.
Не погоджуючись з висновками вищевказаного акту перевірки № 7861/09-19-24-06/2830602477 від 01.04.2025 в частині визначення витрат позивача, чистого доходу до оподаткування, визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військовому збору та єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав заперечення на акт № 7861/09-19-24-06/ НОМЕР_1 від 01.04.2025 (а.с. 112-120). 
За результатом розгляду заперечення на акт перевірки відповідач надав позивачу відповідь від 05.05.2025 № 612/6/09-19-24-06-06, згідно якої висновки акта № 7861/09-19-24-06/ НОМЕР_1 від 01.04.2025 викладено в новій редакції.
1. пп.44.1 ст.44, п. 177.10 ст. 177 в частині неналежного ведення обліку доходів та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а саме неналежне ведення Книги обліку доходів і витрат; 
2. п. 138.2 ст. 138, п.164.1.3 п. 164.1 ст. 164 п.177.2, пп. 177.4.1, 177.4.4, 177.4.5, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року із змінами і доповненнями. Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності в загальній сумі 12 052,74 грн., в тому числі за 2018 рік 3 022,20 грн., 2019 рік 3871,08 грн., за 2020 рік – 6 408 грн., та за 2023 рік – 10 739,46 грн.; 
3. п. 51.1 ст. 51, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, п.171.2 ст. 171, пп. "б", п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, не відображення (неповному обсязі) в розрахунку за формою 1-ДФ інформацію про нараховані та виплачені суми доходів платникам податків - фізичним особам за ознакою « 157» - дохід, виплачений самозайнятій особі за період з 2020 по 2023рік та не відображення сум доходу (відображення не в повному обсязі), нарахованого (сплаченого) па користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ознакою « 196» - Дохід від надання майна (крім земельної частки (паю), земельної ділянки сільськогосподарського призначення, майнового паю) в оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом (підпункт 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу) за 2018-2023 роки; 
4. п. 51.1. ст. 51, п. 164.2, п. 164.5 ст.164. пп. 168.1.1 п. 168.1, п. 170.1 ст. 170, п.171.2 ст. 171, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-1V з змінами та доповненнями, в частині неперерахування (неутримання та несплату) податку з доходів фізичних осіб до бюджету в загальній сумі 720,00 грн.; 
5. ч. 2 п. 4 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. за №2464-УІ із змінами і доповненнями, в частині не своєчасного подання звітності по ССВ за 2018 та 2019 роки;
6. ч. 4 ст. 4, ч. 2 ч. 5 ст. 7, ч. 6 ст. 8, п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого не нараховано та не перераховано до бюджету єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу за період в загальній сумі 17 910,13 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 4 793,80 грн., за 2019 рік на суму 4 731,32 грн. та за 2020 рік на суму 4 741 грн., та за 2023 рік не нараховано та не перераховано до бюджету єдиного внеску 13 126,01 грн. 
7. пп. а), б) п.185.1 ст. 185, пп. б) п. 187.1 ст. 187, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №275 5-VI із змінами та доповненнями, пп.5) п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21 із змінами та доповненнями у результаті чого занижено податку на додану вартість у суму 44 206 грн., в тому числі: за березень 2022 року на суму 233 грн., квітень 2022року на суму 117 грн., травень 2022 року на суму 117 грн., червень 2022 року на суму 117 грн., липень 2022 року на суму 117 грн., серпень 2022року на суму 673 грн., вересень 2022року 291 грн., жовтень 2022 року 1005 грн., листопад 2022року - 496 грн., грудень 2022 року - 802 грн., січень 2023 року - 301 грн., лютий 2023року -4 212 грн., березень 2023 року 312 грн., квітень 2023 року 117 грн., травень 2023 року на суму 713 грн., червень 2023 року на суму 517 грн., липень 2023 року на суму 7 014 грн., серпень 2023 року - 7251 грн., вересень 2023року 10 010 грн., жовтень 2023 року 4 863 грн., листопад 2023 року - 3934 грн., грудень 2023 року 815 грн.; 
8. п. 201.1, п. 201.5, п. 201.7 ст. 201, аб. 1, аб. 14 п. 201.10, п. 201.14 ст. 201 Податкового кодексу України, не здійснено складення та реєстрацію податкових накладних в ЄРПН по здійснених наступних операціях; - по операціях на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів по податкових накладних щодо послуг оренди протягом лютого 2022 по грудня 2023 року на суму 16 100 грн. в тому числі ПДВ 2 683,33 грн. - по операціях визначеними підпунктом б) пункту 198.5 і 198 Податкового кодексу України, що оподатковуються за основною ставкою), за період з серпня 2022 року по грудень 2023року на загальну суму 238 820,93грн., в тому числі ПДВ 39 804 грн.; 
9. порушення вимог п. 212.1 ст. 212, п. 213.1 ст. 213 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами і доповненнями у результаті чого занижено суму акцизного податку за період 2019 рік в розмірі 1075 грн.
10. п. 1, 2 ст. 3 Закону України під 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п.21 постанови від 18.12.2017 №984 «Про внесення змін до постанови КМУ від 23.08.2000 №1336 «Про забезпечення реалізації с. 10 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995р. №123/96-ВР із змінами та доповненнями, в результаті чого не проведено через РРО готівкові надходження від реалізації алкогольних напоїв за 2019 рік (лютий, травень, червень, серпень, жовтень, листопад ) па суму 22 581,11 грн.;
11. пп. 1.4, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу XX. п. 177.2, пп. 177.4.1, пп. 177.4.4, пп. 177.4.5, п. 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено військового збору з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 1 004,00 грн., в тому числі за 2018 рік в сумі 326,85 грн. за 2019 рік у сумі 322,59 грн., за 2020 рік 540 грн.. та, за 2023 рік 894,96 грн.
12. п. 51.1 ст.51, п.164.2, п.164.5 ст. 164, пп.168.1.1 п.168.1 ст. 168. п.170.1 ст. 170. п.171.2 ст. 171, п.176.2 ст. 176, пп.1.4, пп.1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-ІУ, в частині неперерахування (неутримання та несплату) військового збору з доходів фізичних осіб до бюджету в загальній сумі 60,00 грн.;
13. п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ із змінами та доповненнями, в частині незабезпечення зберігання первинних документів щодо походження товару, а також інших документів з питань обчислення і сплати належних сум податків (внеску) протягом установлених строків їх зберігання та/або неподання платником оригіналів документів чи їх копій за період, що перевірявся (а.с. 121-126).
На підставі таких порушень відповідач прийняв:
- податкове повідомлення-рішення №012827/2406 від 08.05.2025, яким позивачу визначено грошове зобов`язання по ПДФО в розмірі 16 685,93 грн. в т.ч. основний платіж 12052,74 грн. та штрафні (фінансові) санкції 4 633,19 грн. (а.с. 127-128);
- податкове повідомлення-рішення №012830/2406 від 08.05.2025, яким позивачу визначено грошове зобов`язання по військовому збору в розмірі 1 390,50 грн. в т.ч. основний платіж 1 004,4 грн. та штрафні (фінансові) санкції 386,1 грн. (а.с. 129-130);
- податкове повідомлення-рішення №012833/2406 від 08.05.2025, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 22 581,11 грн. (а.с. 131);
- податкове повідомлення-рішення №012843/2406 від 08.05.2025, яким позивачу визначено грошове зобов`язання по акцизному податку в розмірі 1 343,75 грн. в т.ч. основний платіж 1 075,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції 268,75 грн. (а.с. 132-133);
- рішення №012839/2406 від 08.05.2025 про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним податковим органом чи платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафну санкцію по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафну санкцію в розмірі 7 387,76 грн. (а.с. 134); 
- вимога №Ф-012838/2406 від 08.05.2025 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 17 910,13 грн. (а.с. 135).
Вважаючи протиправними вищевказані податкові повідомлення-рішення від 08.05.2025 №№ 012827/2406, 012830/2406, 012833/2406, 012843/2406, рішення про застосування штрафних санкції від 08.05.2025 № 012839/2406 та вимогу про сплату боргу від 08.05.2025 № Ф-012838/2406, представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регламентовано Податковим кодексом України (далі – ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Згідно з підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 ПК України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету або на єдиний рахунок понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Податок на доходи фізичних осіб регламентовано розділом ІV ПК України.
Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є:
163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;
163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);
163.1.3. іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України визначено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 164.3 статті 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.
Підпунктом 165.1.17 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: сума надміру сплачених грошових зобов`язань, страхових внесків з бюджетів або державних цільових страхових фондів згідно із законом, а також бюджетного відшкодування під час застосування права на податкову знижку, що повертається платнику податку;.
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регламентовано статтею 177 ПК України.
Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Підпунктом 177.3.1 пункту 177.3 статті 177 ПК України передбачено, що не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3. суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:
витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;
документально не підтверджені витрати;
витрати, щодо яких за сукупністю умов здійснення операції є підстави вважати, що наявні обставини (факти) свідчать про її здійснення з метою надання неправомірної вигоди службовій особі (у тому числі службовій особі іноземної держави);
витрати, які контролюючий орган не враховує (не визнає) внаслідок того, що відповідно до законодавства встановлено, що операція здійснена від імені та/або в інтересах платника податку з метою надання неправомірної вигоди під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 369, 369-2 Кримінального кодексу України, прямо чи опосередковано (через третіх осіб), незалежно від розміру неправомірної вигоди.
Пунктом 177.5 статті 177 ПК України визначено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.
Відповідно до підпункту 177.5.1 пункту 177.5 статті 177 ПК України авансові внески з податку на доходи фізичних осіб розраховуються платником податку самостійно, крім випадку, визначеного підпунктом 177.5.1-1 цього пункту, згідно з фактичними даними обліку доходів і витрат, що ведеться згідно з пунктом 177.10 цієї статті, без врахування доходів і витрат, визначених абзацом третім пункту 177.10 цієї статті, кожного календарного кварталу та сплачуються до бюджету до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня і до 20 жовтня). Авансовий платіж за четвертий календарний квартал не розраховується та не сплачується.
Якщо результатом розрахунку авансового платежу за відповідний календарний квартал є від`ємне значення, то авансовий платіж за такий період не сплачується.
Згідно з підпунктом 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 ПК України остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.
Для платників податку - фізичних осіб - підприємців, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, розраховане за результатами такого остаточного розрахунку за звітний податковий рік, зменшується на суму авансових платежів, сплачених відповідно до підпункту 177.5.1-1 цього пункту, при цьому сума такого зменшення не повинна перевищувати суму розрахованого податкового зобов`язання з цього податку.
Надміру сплачені суми податку (крім випадків, визначених абзацами четвертим та п`ятим цього підпункту) підлягають зарахуванню в рахунок майбутніх платежів з цього податку або поверненню платнику податку в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У разі якщо сума авансового внеску з податку, попередньо сплачена протягом звітного податкового року відповідно до підпункту 177.5.1-1 цього пункту, перевищує суму нарахованого податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за такий звітний податковий рік, сума такого перевищення не підлягає зарахуванню в рахунок майбутніх платежів з цього податку.
Сума сплачених авансових внесків з податку відповідно до підпункту 177.5.1-1 цього пункту не підлягає поверненню платнику податку як надміру та/або помилково сплачені податкові зобов`язання, не може бути зарахована в рахунок інших податків і зборів (обов`язкових платежів) та на неї не поширюються положення статті 43 цього Кодексу.

Що стосується податкового повідомлення-рішення №012827/2406 від 08.05.2025, яким позивачу визначено грошове зобов`язання по ПДФО в розмірі 16685,93 грн. в т.ч. основний платіж 12052,74 грн. та штрафні (фінансові) санкції 4633,19 грн., то підставою для прийняття такого податкового повідомлення-рішення слугували висновки контролюючого органу про порушення позивачем п.138.2 ст. 138, п.164.1.3 п. 164.1 ст. 164 п.177.2, пп. 177.4.1. 177.4.4. 177.4.5 п.177.4 ст. 177 ПК України та Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, в результаті чого, на думку представника відповідача, занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності в загальній сумі 12052,74 гри., в тому числі за 2018 рік 3022,20 грн., 2019 рік 3871,08 грн., за 2020 рік – 6 408 грн., та за 2023 рік – 10 739,46 грн.
Як зазначено судом вище, базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Так, згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
В акті перевірки № 7861/09-19-24-06/ НОМЕР_1 від 01.04.2025 представники контролюючого органу зазначили, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 задекларовано загальний оподатковуваний дохід, отриманий від провадження підприємницької діяльності за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, який відображений в податкових деклараціях та додатках ф.2 до декларацій, в загальній сумі 21477303,00 грн., в тому числі в 2018 - 673356 грн., в 2019 - 801841,00 грн., в 2020 - 83655,00 гри., в 2021 – 925077,00 грн., в 2022 - 4572833,00 грн. та в 2023 - 13667741,00 грн.
Згідно наданих до перевірки банківських виписок по рахунках відкритих в AT КБ "ПриватБанк" та виторгів по реєстраторах розрахункових операцій та програмних реєстраторах розрахункових операцій (РРО, ГІРРО) загальний оподатковуваний дохід, отриманий від провадження підприємницької діяльності за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, становить 20807689,48 грн., в тому числі в 2018 - 641291,00 грн., в 2019 - 791768.83 грн., в 2020 - 763338,00 грн., в 2021 - 882061,00 грн., в 2022 - 4170305,00 грн. та в 2023 - 13521582,00 грн.
Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності у ФОП ОСОБА_1 відображеного в додатку 2 до декларацій, на підставі наданих для перевірки первинних банківських документів, відомостей з центральної бази даних про одержані доходи, встановлено завищення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності в розмірі 706957,17 грн. в тому числі за 2018 - 32065,00 грн., за 2019 - 10072,17 грн., за 2020 - 73117,00 грн., за 2021 -43016,00 грн., за 2022 - 402528,00 грн. та за 2023 - 146159,00 грн.
Щодо загального оподатковуваного доходу позивача за 2018 рік, то судом встановлено таке.
Позивачем задекларовано загальний дохід за 2018 рік в розмірі 673356,00 грн., валові витрати позивача за 2018 рік склали 626521,00 грн. Таким чином чистий оподатковуваний дохід за 2018 рік позивачем визначено в розмірі 46835 грн. (673356,00 – 626521,00). Позивачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання по ПДФО в розмірі 8430,30 грн. (46835*0,18). 
Натомість, відповідачем визначено загальний дохід позивача за 2018 рік в розмірі 641291,00 грн., а валові витрати за 2018 рік в розмірі 604731, грн. 
Визначення загального доходу за 2018 рік в розмірі 673356,00 грн. пов`язано з тим, що позивач помилково включив до нього суму акцизного податку 32065,00 грн.
Таким чином чистий оподатковуваний дохід за 2018 рік за даними відповідача складає 36560 грн. (641291 – 604731). Тобто сума податкового зобов`язання по ПДФО за 2018 рік повинна бути сплачена позивачем в розмірі 6580,8 грн. (36560*0,18). 
За вказаних обставин, внаслідок сплати позивачем суми ПДФО за 2018 рік в розмірі 8430,30 грн., замість необхідних 6580,30 грн., сума зайво нарахованого позивачем ПДФО за 2018 рік складає 1850,00 грн. (8430,3 – 6580,3).
Суд звертає увагу на те, що при визначенні податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2018 рік в сумі 3022,20 грн., контролюючий орган вказав, що до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей за 2018 рік включено витрати, які відсутні на залишку та не реалізовані на суму 21790,00 грн.
Так, відповідач при визначенні чистого оподатковуваного доходу позивача за 2018 рік вказав 68625,00 грн., тобто до чистого оподатковуваного доходу за 2018 рік 46835 грн., який вказаний позивачем в декларації, контролюючий орган додав 21790,00 грн. (а.с. 156). Водночас, відповідач залишив поза увагою свої попередні висновки про те, що чистий оподатковуваний дохід за 2018 рік 46835 грн., який вказаний позивачем в декларації, не відповідає дійсності.

Щодо загального оподатковуваного доходу позивача за 2019 рік, то судом встановлено таке.
Позивачем задекларовано загальний дохід за 2019 рік в розмірі 801841,00 грн., валові витрати позивача за 2019 рік склали 748206,00 грн. Таким чином чистий оподатковуваний дохід за 2019 рік позивачем визначено в розмірі 53635 грн. (801841,00 – 748206,00). Позивачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання по ПДФО в розмірі 9654,30 грн. (53635*0,18).
Натомість, відповідачем визначено загальний дохід позивача за 2019 рік в розмірі 791768,83 грн., а валові витрати за 2019 рік в розмірі 748206 грн. Тобто відповідачем не встановлено порушень при визначенні позивачем валових витрат за 2019 рік. Таким чином чистий оподатковуваний дохід за 2019 рік за даними відповідача складає 43562,82 грн. (791768,83 – 748206). Тобто сума податкового зобов`язання по ПДФО за 2019 рік повинна бути в розмірі 7841,31 грн. (43562,82*0,18). 
За вказаних обставин, внаслідок сплати позивачем суми ПДФО за 2019 рік в розмірі 9654,30 грн., замість необхідних 7841,31 грн., сума зайво нарахованого позивачем ПДФО за 2019 рік складає 1812,99 грн. (9654,3 – 7841,31).
Суд звертає увагу на те, що у відповіді на заперечення від 05.05.2025 № 6112/6/09-19-24-06-06 ГУ ДПС в Івано-Франківській області зазначило, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік порушень не встановлено (зворотній бік а.с. 123).
Водночас, залишається незрозумілим висновок контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2019 рік на 21506,00 грн. та заниження податку на доходи фізичних осіб на 3871,08 грн.

Щодо загального оподатковуваного доходу позивача за 2020 рік, то судом встановлено таке.
Позивачем задекларовано загальний дохід за 2020 рік в розмірі 836455 грн., валові витрати позивача за 2020 рік склали 777465 грн. Таким чином чистий оподатковуваний дохід за 2020 рік позивачем визначено в розмірі 58990 грн. (836455 – 777465). Позивачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання по ПДФО в розмірі 10618,2 грн. (58990*0,18).
Натомість, відповідачем визначено загальний дохід позивача за 2020 рік в розмірі 763338 грн. (а.с. 37), а валові витрати за 2020 рік в розмірі 777465 грн. (зворотній бік а.с. 123).
Таким чином за даними відповідача за 2020 рік у позивача були збитки в розмірі - 14127 грн. (763338 – 777465), а на збитки ПДФО не нараховується. 
За вказаних обставин, внаслідок сплати позивачем суми ПДФО за 2020 рік в розмірі 10618,20 грн., за відсутності підстав для сплати ПДФО, така сума 10618,20 грн. є зайво нарахованим ПДФО за 2020 рік.
Суд звертає увагу на те, що у відповіді на заперечення від 05.05.2025 № 6112/6/09-19-24-06-06 ГУ ДПС в Івано-Франківській області зазначило, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік порушень не встановлено (зворотній бік а.с. 123).
Водночас, залишається незрозумілим висновок контролюючого органу про завищення позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2020 рік на 36000,00 грн. та завищення податку на доходи фізичних осіб на 6408,00 грн.

Щодо загального оподатковуваного доходу позивача за 2021 рік, то судом встановлено таке.
Позивачем задекларовано загальний дохід за 2021 рік в розмірі 925077 грн., валові витрати позивача за 2021 рік склали 852577 грн. Таким чином чистий оподатковуваний дохід за 2021 рік позивачем визначено в розмірі 72500 грн. (925077 – 852577). Позивачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання по ПДФО в розмірі 13050 грн. (72500*0,18).
Натомість, відповідачем визначено загальний дохід позивача за 2021 рік в розмірі 882061 грн., а валові витрати за 2021 рік в розмірі 852577 грн. Тобто відповідачем не встановлено порушень при визначенні позивачем валових витрат за 2021 рік. 
Таким чином чистий оподатковуваний дохід за 2021 рік за даними відповідача складає 29484 грн. (882061 – 852577). Тобто за даними відповідача у позивача сума податкового зобов`язання по ПДФО за 2021 рік складає в розмірі 5307,12 грн. (29484*0,18).
За вказаних обставин, внаслідок сплати позивачем суми ПДФО за 2021 рік в розмірі 13050 грн., замість необхідних 5307,12 грн., сума зайво нарахованого позивачем ПДФО за 2021 рік складає 7742,88 грн. (13050 – 5307,12).
Суд звертає увагу на те, що у відповіді на заперечення від 05.05.2025 № 6112/6/09-19-24-06-06 ГУ ДПС в Івано-Франківській області зазначило, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік порушень не встановлено (зворотній бік а.с. 123).

Щодо загального оподатковуваного доходу позивача за 2022 рік, то судом встановлено таке.
Позивачем задекларовано загальний дохід за 2022 рік в розмірі 4572833 грн., валові витрати позивача за 2022 рік склали 4492295,00 грн. Таким чином чистий оподатковуваний дохід за 2022 рік позивачем визначено в розмірі 80538 грн. (4572 833 – 4492 295). Позивачем визначено суму податкового зобов`язання по ПДФО в розмірі 14496,84 грн. (80538*0,18).
Натомість, відповідачем визначено загальний дохід позивача за 2022 рік в розмірі 4170305,00 грн., а валові витрати за 2022 рік в розмірі 4492295 грн. (зворотній бік а.с. 123).
Таким чином за даними відповідача за 2022 рік у позивача були збитки в розмірі - 321990 грн. (4170305 – 4492295), а на збитки ПДФО не нараховується. 
За вказаних обставин, внаслідок сплати позивачем суми ПДФО за 2022 рік в розмірі 14496,84 грн., за відсутності підстав для сплати ПДФО, така сума 14496,84 грн. є зайво нарахованим ПДФО за 2022 рік.
Суд звертає увагу на те, що у відповіді на заперечення від 05.05.2025 № 6112/6/09-19-24-06-06 ГУ ДПС в Івано-Франківській області зазначило, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до декларації про майновий стан і доходи за 2022 рік порушень не встановлено (зворотній бік а.с. 123).

Щодо загального оподатковуваного доходу позивача за 2023 рік, то судом встановлено таке.
Позивачем задекларовано загальний дохід за 2023 рік в розмірі 13667741 грн., валові витрати позивача за 2023 рік склали 13538440 грн. Таким чином чистий оподатковуваний дохід за 2023 рік позивачем визначено в розмірі 129301 грн. (13667741 – 13538440). Позивачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання по ПДФО в розмірі 23274,18 грн. (129301*0,18).
Натомість, відповідачем визначено загальний дохід позивача за 2023 рік в розмірі 13521582 грн., а валові витрати за 2023 рік в розмірі 13478776 грн.
Таким чином чистий оподатковуваний дохід за 2023 рік за даними відповідача складає 42806 грн. (13521582 – 13478776). Тобто за даними відповідача у позивача сума податкового зобов`язання по ПДФО за 2023 рік складає в розмірі 7705,08 грн. (42806*0,18).
За вказаних обставин, внаслідок сплати позивачем суми ПДФО за 2023 рік в розмірі 23274,18 грн., замість необхідних 7705,08 грн., сума зайво нарахованого позивачем ПДФО за 2021 рік складає 15569,1 грн. (23274,18 – 7705,08).
Суд звертає увагу на те, що при визначенні податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2023 рік в сумі 10739,46 грн., контролюючий орган при визначенні чистого оподатковуваного доходу позивача за 2023 рік вказав 188964,70 грн., тобто до чистого оподатковуваного доходу за 2023 рік 129301 грн., який вказаний позивачем в декларації, контролюючий орган додав 59663,67 грн. (а.с. 156). Водночас, відповідач залишив поза увагою свої попередні висновки про те, що чистий оподатковуваний дохід за 2023 рік 129301 грн., який вказаний позивачем в декларації, не відповідає дійсності.

Таким чином, податковим повідомленням-рішенням №012827/2406 від 08.05.2025, нараховано позивачу грошове зобов`язання по ПДФО (основний платіж 12052,74 грн.) за 2018-2023 роки, тобто за період, в якому позивач самостійно сплатив ПДФО на загальну суму 52090,01 грн. (1 850,00 + 1 812,99 + 10 618,2 + 7 742,88 + 14 496,84 + 15 569,1). При цьому, розмір самостійно сплаченого ПДФО за 2018-2023 роки 52090,01 грн., значно перевищує розмір нарахованого контролюючим органом ПДФО за вказаний період 12052,74 грн.
З огляду на те, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 самостійно та своєчасно сплачено ПДФО за 2018-2023 роки в загальному розмірі 52090,01 грн., відповідач безпідставно нарахував позивачу ПДФО за такий же період в загальному розмірі 12052,74 грн., а також штрафні (фінансові) санкції в сумі 4633,19 грн.
За вказаних обставин, податкове повідомленням-рішенням №012827/2406 від 08.05.2025 є протиправним та підлягає скасуванню

Що стосується податкового повідомлення-рішення №012830/2406 від 08.05.2025, яким позивачу визначено грошове зобов`язання по військовому збору в розмірі 1 390,50 грн. в т.ч. основний платіж 1 004,4 грн. та штрафні (фінансові) санкції 386,1 грн., то суд вказує на таке.
Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Згідно з підпунктом 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є:
1) особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу;
2) фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої, другої та четвертої груп;
3) платники єдиного податку третьої групи, крім електронних резидентів (е-резидентів).
Військовий збір для платників збору, зазначених у підпунктах 2 та 3 цього підпункту, встановлюється з 1 січня 2025 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.
Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України визначено, що об`єктом оподаткування збором є:
1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України ставка збору становить:
1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту;
Підпунктом 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору з доходів платників збору, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставками, визначеними підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідно до підпункту 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету з доходів платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
З огляду на вищевказані положення, об`єктом оподаткування військовим збором є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
За результатом розгляду заперечення на акт перевірки відповідач надав позивачу відповідь від 05.05.2025 № 612/6/09-19-24-06-06, згідно якої пункт 11 висновків акта № 7861/09-19-24-06/ НОМЕР_1 від 01.04.2025, який стосується сплати військового збору, викладено в новій редакції:
11. порушення пп. 1.4, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу XX. п. 177.2. пп. 177.4.1. пп. 177.4.4, пп. 177.4.5, п. 177.4 ст. 177 ПКУ, в результаті чого занижено військового збору з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 1 004,00 грн., в тому числі за 2018 рік в сумі 326,85 грн. за 2019 рік у сумі 322,59 грн., за 2020 рік 540 грн.. та, за 2023 рік 894,96 грн.
Як встановлено судом вище та підтверджується відповідачем в акті перевірки № 7861/09-19-24-06/ НОМЕР_1 від 01.04.2025, позивач самостійно визначив чистий оподаткований дохід за період з 2018 по 2023 роки в таких розмірах: 2018 р. – 46835 грн. 2019 р. – 53635 грн. 2020 р. – 58990 грн. 2021 р. – 72500 грн. 2022 р. – 80538 грн. 2023 р. – 129301 грн.
Оскільки ставка військового збору визначена чинним законодавством в спірний період була в розмірі 1,5 % від чистого доходу, то позивач самостійно визначив суму військового збору в таких розмірах: 2018 р. – 46835*0,015=702,53 грн.; 2019 р. – 53635*0,015=804,53 грн.; 2020 р. – 58990*0,015=884,85 грн.; 2021 р. – 72500*0,015=1087,50 грн.; 2022 р. – 80538*0,015=1208,07 грн.; 2023 р. – 129301*0,015=1939,52 грн. Загальна сума сплаченого позивачем військового збору за період з 2018 по 2023 роки становить 6626,99 грн.
Натомість, як зазначено судом вище, чистий дохід позивача за період з 2018 по 2023 роки, за даними відповідача, становив: 2018 рік - 36560 грн.; 2019 рік - 43562,82 грн.; 2020 рік - збитки 14127 грн.; 2021 рік - 29484 грн.; 2022 рік - збитки 321990 грн.; 2023 рік - 42806 грн.
Таким чином військовий збір, з огляду на суми чистого оподаткованого доходу позивача, мав становити: 2018 рік – 36560*0,015=548,4 грн.; 2019 рік - 43562,82*0,015=653,44 грн.; 2020 рік - збитки 14127 грн., а на збитки військовий збір не нараховується; 2021 рік – 29484*0,015=442,26 грн.; 2022 рік - збитки 321990 грн., а на збитки військовий збір не нараховується; 2023 рік – 42806*0,015=642,09 грн. Загальна сума військового збору за період з 2018 по 2023 роки мала становити 2286,19 грн.
За вказаних обставин, внаслідок сплати позивачем військового збору за 2018-2023 роки в розмірі 6626,99 грн., замість необхідних 2286,19 грн., сума зайво нарахованого позивачем військового збору складає 4340,8 грн. (6626,99–2286,19).
Таким чином, податковим повідомленням-рішенням №012830/2406 від 08.05.2025 нараховано грошове зобов`язання по військовому збору (основний платіж 1004,40 грн.) за 2018-2023 роки, тобто за період, в якому позивач самостійно сплатив військовий збір за на загальну суму 6626,99 грн. При цьому, розмір самостійно сплаченого військового збору за 2018-2023 роки 6626,99 грн., значно перевищує розмір нарахованого контролюючим органом військовий збір за вказаний період 1004,40 грн.
З огляду на те, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 самостійно та своєчасно сплачено військовий збір за 2018-2023 роки в загальному розмірі 6626,99 грн., відповідач безпідставно нарахував позивачу військовий збір за такий же період в загальному розмірі 1004,40 грн., а також штрафні (фінансові) санкції в сумі 386,10 грн.
За вказаних обставин, податкове повідомленням-рішенням №012830/2406 від 08.05.2025 є протиправним та підлягає скасуванню

Що стосується рішення №012839/2406 від 08.05.2025 про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним податковим органом чи платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафну санкцію по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафну санкцію в розмірі 7 387,76 грн., та вимоги №Ф-012838/2406 від 08.05.2025 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 17 910,13 грн., то суд звертає увагу на таке.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування – це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є:
1) роботодавці:
фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань);
фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) (крім використання праці домашніх працівників);
4) фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).
Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Згідно з частиною третьою статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Частиною п`ятою статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування або на єдиний рахунок, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його рахунку, відкритого в банку, у небанківського надавача платіжних послуг, або на єдиний рахунок. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають рахунку, відкритого в банку, у небанківського надавача платіжних послуг, або не використовують єдиний рахунок, сплачують внесок шляхом внесення готівки через банки, небанківських надавачів платіжних послуг чи відділення зв`язку.
Згідно з частиною восьмою статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Частиною десятою статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу або на єдиний рахунок - день списання банком, небанківським надавачем платіжних послуг або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на вказані рахунки.
З огляду на вищевказані положення, об`єктом нарахування єдиного внеску є дохід (прибуток), отриманий від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, тобто є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
За результатом розгляду заперечення на акт перевірки відповідач надав позивачу відповідь від 05.05.2025 № 612/6/09-19-24-06-06, згідно якої пункт 11 висновків акта № 7861/09-19-24-06/2830602477 від 01.04.2025, який стосується сплати військового збору, викладено в новій редакції, якою встановлено порушення:
5. ч.2 п.4 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. за №2464-УІ із змінами і доповненнями, в частині не своєчасного подання звітності по ССВ за 2018 та 2019 роки;
6. ч.4 ст.4, ч.2 ч.5 ст.7, ч.6 ст.8, п.4 ч.1 ст. 1 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого не нараховано та не перераховано до бюджету єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу за період в загальній сумі 17 910,13 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 4 793,80 грн., за 2019 рік на суму 4 731,32 грн. та за 2020 рік на суму 4 741 грн., та за 2023 рік не нараховано та не перераховано до бюджету єдиного внеску 13 126,01 грн. 
Як встановлено судом вище та підтверджується відповідачем в акті перевірки № 7861/09-19-24-06/2830602477 від 01.04.2025, позивач самостійно визначив чистий оподаткований дохід за період з 2018 по 2023 роки в таких розмірах: 2018 р. – 46835 грн. 2019 р. – 53635 грн. 2020 р. – 58990 грн. 2021 р. – 72500 грн. 2022 р. – 80538 грн. 2023 р. – 129301 грн.
Так, позивач самостійно визначив та сплатив єдиний внесок в таких розмірах: 2018 р. - 46835*0,22=10303,70 грн.; 2019 р. - 53635*0,22=11799,70 грн.; 2020 р. - 58990*0,22=12977,80 грн.; 2021 р. - 72500*0,22=15950,00 грн.; 2022 р. - 80538*0,22=17718,36 грн.; 2023 р. - 129301*0,22 = 28446,22 грн. Загальна сума сплаченого єдиного внеску за період з 2018 по 2023 роки становить 94016,78 грн.
Натомість, як зазначено судом вище, чистий дохід позивача за період з 2018 по 2023 роки, за даними відповідача, становив: 2018 рік - 36560 грн.; 2019 рік - 43562,82 грн.; 2020 рік - збитки 14127 грн.; 2021 рік - 29484 грн.; 2022 рік - збитки 321990 грн.; 2023 рік - 42806 грн.
Таким чином єдиний внесок, з огляду на суми чистого оподаткованого доходу позивача, мав становити: 2018 р. – 36560*0,22=8043,2 грн.; 2019 рік - 43562,82*0,22=9583,82 грн.; 2020 рік - збитки 14127 грн., а на збитки єдиний внесок не нараховується; 2021 рік – 29484*0,22=6486,48 грн.; 2022 рік – збитки 321990 грн., а на збитки єдиний внесок не нараховується; 2023 рік – 42806*0,22=9417,32 грн. Загальна сума єдиного внеску за період з 2018 по 2023 роки мала становити 33530,82 грн.
За вказаних обставин, внаслідок сплати позивачем єдиного внеску за 2018-2023 роки в розмірі 94016,78 грн., замість необхідних 33530,82 грн., сума зайво нарахованого позивачем єдиного внеску складає 60485,96 грн. (94016,78 –33530,82).
Відповідно до частини тринадцятої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
З огляду на те, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 самостійно та своєчасно сплачено єдиний внесок за 2018-2023 роки в загальному розмірі 94016,78 грн., відповідач безпідставно нарахував позивачу єдиний внесок за такий же період в загальному розмірі 17910,13 грн.
За вказаних обставин, вимога №Ф-012838/2406 від 08.05.2025 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 17910,13 грн., є протиправною та підлягає скасуванню.
Згідно з частиною одинадцятою статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
В спірному випадку судом встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 своєчасно та в більшому розмірі ніж потрібно сплачено єдиний внесок за 2018-2023 роки, а тому відсутні підстави для застосування до позивача фінансових санкцій.
Таким чином, рішення №012839/2406 від 08.05.2025 про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним податковим органом чи платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафну санкцію по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафну санкцію в розмірі 7 387,76 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується податкового повідомлення-рішення №012833/2406 від 08.05.2025, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 22 581,11 грн., то вказане податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі встановлених контролюючим органом порушень позивачем п.1, 2 ст. 3 Закону України під 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п.21 постанови від 18.12.2017 №984 «Про внесення змін до постанови КМУ від 23.08.2000 №1336 «Про забезпечення реалізації с. 10 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995р. №123/96-ВР із змінами та доповненнями, в результаті чого не проведено через РРО готівкові надходження від реалізації алкогольних напоїв за 2019 рік (лютий, травень, червень, серпень, жовтень, листопад ) на суму 22581,11 грн.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до пунктів 1 та 2 статті Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Фізичні особи - підприємці, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, при продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або наданні послуг мають право в розрахунковому документі зазначати назву товару (послуги) у вигляді, що відображає споживчі ознаки товару (послуги) та ідентифікує належність такого товару (послуги) до товарної групи чи послуги.
Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції, за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: 1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) або неповну суму розрахунку при організації та проведенні азартних ігор; непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за порушення, вчинене вперше.
В спірному випадку, згідно відповіді на заперечення від 05.05.2025 № 6112/6/09-19-24-06-06 ГУ ДПС в Івано-Франківській області зазначило, що позивачем не включено до доходу за 2019 рік кошти в сумі 21506,00 грн. надходження торговельної виручки від продажу товарів за 2019 рік, а саме: за лютий 2019 року – 4269,90 грн., за червень 2019 року – 1523,67 грн., за серпень 2019 року – 1739,49 грн., за жовтень 2019 року – 13349,90 грн., за листопад 2019 року – 624,76 грн.
Внаслідок проведеного аналізу відомостей про внесену торгівельну виручку на розрахунковий рахунок та фактично одержаного готівкового виторгу, контролюючий орган дійшов таких висновків: позивач за лютий 2019 року вніс на свій рахунок торгівельної виручки в сумі 51400 грн. при тому, що згідно виторгів по РРО готівкові надходження за лютий 2019 року складають 46918 грн., перевищення склало 4481,90 грн.; за червень 2019 року перевищення склало 1599,67 грн., за серпень 2019 року перевищення склало 1826,49 грн., за жовтень 2019 року перевищення склало 14016,29 грн. та за листопад 2019 року перевищення склало 656,76 грн. 
Таким чином, відповідач вважає, що позивачем в 2019 році одержано дохід в сумі 22581,11 грн., який було внесено на розрахунковий рахунок – «надходження торговельної виручки від продажу товарів», які були одержані без застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Суд звертає увагу на те, що розрахунок за товар може здійснюватися не лише через реєстратори розрахункових операцій, але й через еквайринг, що передбачає приймання безготівкової оплати картками за товари та послуги шляхом автоматичного зарахування коштів із картки покупця на рахунок продавця.
До позовної заяви долучено довідку про суми виторгів з розподілом по типах оплати, внесення готівкових коштів на рахунок та залишок готівкових коштів у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 (а.с. 136).
Так, згідно вказаної довідки готівкові кошти від продажу товарів через РРО позивач ставив на свій рахунок в банку. Водночас, позивач не всі готівкові кошти від виторгу вносив на рахунок, оскільки частину готівкових коштів залишено на місці торгівлі. Так згідно довідки про суми коштів з розподілом по типах оплати можна встановити, що за 2018 рік станом на 31.12.2018 у позивача залишилось 31916,98 грн. готівкових коштів від виторгу через РРО, які на рахунок в банку не вносились.
У 2019 році частина даних коштів вносилась позивачем на свій рахунок як виручка від реалізації. 
В позовній заяві представник позивача пояснив, що це було потрібно для того, щоб оплатити заробітну плату працівникам, податки, розрахуватись за поставлену продукцію, електроенергію і т.п. При цьому якщо виручки від реалізації товарів через РРО в січні, березні, квітні, липні, вересні та грудні 2019 року вистачало для розрахунків з бюджетом, працівниками, постачальниками і т.п., то позивач кошти, що залишились з 2018 року на рахунок у 2019 році не вносив.
У випадках, якщо коштів у лютому, травні, червні, серпні, жовтні та листопаді 2019 року не вистачало для оплати зазначених вище витрат, то частину готівкових коштів, які залишились з 2018 року, а також частину готівкових коштів від реалізації продукції через РРО, які залишались в 2019 році (а їх на кінець 2019 року було 30398,35 грн.), позивач вносив на рахунок як виручку від реалізації. Тому і виникла різниця, яку відповідач вважає як дохід, що був отриманий без застосування РРО.
Суд погоджується з доводами представника позивача, що отриманий через РРО в 2018 році та 2019 роках дохід, який частково не був внесений на рахунок, не може повторно проводитись через РРО, оскільки внаслідок таких дій зазначений дохід знову підлягав би оподаткування ПДФО, військовим збором, єдиним внеском, ПДВ, акцизним податком, тобто подвійно оподатковувався.
За вказаних обставин, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до позивача фінансових санкцій в розмірі 22581,11 грн. за порушення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Таким чином, податкове повідомлення-рішення №012833/2406 від 08.05.2025, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 22581,11 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується податкового повідомлення-рішення №012843/2406 від 08.05.2025, яким позивачу визначено грошове зобов`язання по акцизному податку в розмірі 1343,75 грн. в т.ч. основний платіж 1075,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції 268,75 грн., то вказане податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі встановлених контролюючим органом порушень позивачем вимог п.212.1. ст. 212, п. 213.1. ст. 213 ПК України, у результаті чого занижено суму акцизного податку за період 2019 рік в розмірі 1075 грн.
Порядок сплати акцизного податку регламентовано розділом VІ ПК України.
Так, відповідно до підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 ПК України платниками податку є: особа - суб`єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів (крім тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, рідин, що використовуються в електронних сигаретах).
Згідно з підпунктом 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України об`єктами оподаткування є операції з: реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (крім тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, рідин, що використовуються в електронних сигаретах).
Підпунктом 214.1.4 пункту 214.1 статті 214 ПК України у разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є: вартість (з податком на додану вартість та без урахування акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 216.9 статті 216 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", для безготівкових розрахунків - дата оформлення розрахункового документа на суму проведеної операції, який підтверджує факт продажу, а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - дата надходження оплати за проданий товар, а для підакцизних товарів, наявність або місцезнаходження яких не підтверджено таким суб`єктом господарювання, у тому числі таких товарів, недостача яких виявлена за результатами інвентаризації, проведеної суб`єктом господарювання роздрібної торгівлі на вимогу контролюючого органу при проведенні перевірки такого органу, - дата складення відповідного документа, що засвідчує зазначені факти.
Згідно з підпунктом 222.3.1 пункту 222.3 статті 222 ПК України суми податку перераховуються до бюджету суб`єктом господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації за місячний податковий період.
В акті перевірки № 7861/09-19-24-06/2830602477 від 01.04.2025 контролюючий орган зазначив, що згідно поданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 декларацій акцизного податку та додатків №6. вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані у роздрібній торговельній мережі платника податку за період з 01.01.2018 по 31.12.2023 становить 9179989,07 грн., з якої нараховано акцизного податку за ставкою 5 відсотків у сумі 459004 грн.
Відповідач дійшов висновку, що позивач занизив суму акцизного податку на 1344 грн., в тому числі за лютий 2019 року в розмірі 213 грн., за травень 2019 року в сумі 268 грн., за червень 2019 року в сумі 76 грн., за серпень 2019 року в сумі 87 грн., жовтень 2019 року в сумі 667 грн., листопад 2019 року в сумі 31 грн. (а.с. 84-87).
У відповіді на заперечення від 05.05.2025 № 6112/6/09-19-24-06-06 ГУ ДПС в Івано-Франківській області зазначило, що проведеним аналізом встановлено, що за 2019 рік сума акцизного податку складає 38289,00 грн., в п.212.1. ст. 212, п. 213.1 ст. 213, п. 214.1 ст.214 ПК України, занижено суму акцизного податку за 2019 рік на 1075 грн. (а.с. 123).
З огляду на зміст таблиці зі зведеними даними акцизного податку за 2018-2023 роки, яка міститься в акті перевірки № 7861/09-19-24-06/2830602477 від 01.04.2025, судом встановлено, що в графі «відхилення вартості підакцизних товарів» контролюючим органом додано показники надходження торговельної виручки від продажу товарів за 2019 рік, які, на думку представника відповідача, позивачем не включено до доходу за 2019 рік а саме: за лютий 2019 року – 4268,43 грн., за травень 2019 року - 5367,01 грн., за червень 2019 року – 1523,50 грн., за серпень 2019 року – 1739,51 грн., за жовтень 2019 року – 13348,85 грн., за листопад 2019 року – 625,49 грн. Загальна сума відхилення вартості підакцизних товарів зазначено 26872,83 грн., донараховано суму акцизного податку 1344,00 грн. (а.с. 84-86).
Згідно відповіді на заперечення від 05.05.2025 № 6112/6/09-19-24-06-06 ГУ ДПС в Івано-Франківській області зазначило, що позивачем не включено до доходу за 2019 рік кошти в сумі 21506,00 грн. надходження торговельної виручки від продажу товарів за 2019 рік, а саме: за лютий 2019 року – 4269,90 грн., за червень 2019 року – 1523,67 грн., за серпень 2019 року – 1739,49 грн., за жовтень 2019 року – 13349,90 грн., за листопад 2019 року – 624,76 грн.
У зв`язку із зміною суми торговельної виручки, яка не включена до доходу за 2019 рік кошти в сумі 21506,00 грн., відповідно контролюючий орган змінив суму донарахованого акцизного податку 1075 грн.
Фактично, відповідач донарахував акцизний податок на торговельну виручку 21506,00 грн. від продажу товарів за 2019 рік, однак, контролюючий орган залишив поза увагою те, що така торговельна виручка отримана не лише за підакцизні товари, а за всі товари, які реалізовані позивачем за вказаний період.
Водночас, згідно з підпунктом 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України об`єктами оподаткування є операції з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі саме підакцизних товарів, а не усіх товарів, які реалізовані такими суб`єктами господарювання.
За вказаних обставин, відповідач безпідставно нарахував позивачу акцизний податок за 2019 рік в розмірі 1075,00 грн., а також штрафні (фінансові) санкції в сумі 268,75 грн.
За вказаних обставин, податкове повідомленням-рішенням №012843/2406 від 08.05.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Саме в частині другій вказаної Статті закріплено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці Європейського суду з прав людини. Суб`єкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії - принципи, оскільки вони ґрунтуються на положеннях Європейської конвенції з прав людини, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, і в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.
З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.05.2025 № 012827/2406, 012830/2406, 012833/2406, 012843/2406, рішення від 08.05.2025 № 012839/2406 та вимоги № Ф-012838/2406.
Частина першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області від 08.05.2025 №№ 012827/2406, 012830/2406, 012833/2406, 012843/2406.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області від 08.05.2025 № 012839/2406 про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області № Ф-012838/2406 від 08.05.2025 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20, код ЄДРПОУ 43968084) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. 

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Григорук О.Б.