Номер провадження 2-а/243/24/2026
Номер справи 243/553/26

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«23» лютого 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді – Гончарової А.О.,
за участю секретаря судового засідання – Слободкіної Т.І.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, за участю третьої особи: Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - 

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Домашенко Д.М., звернувся до суду з адміністративним позовом до Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, за участю третьої особи: Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, обґрунтувавши свої вимоги тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.01.2026 р. серії БАА № 553305, винесеною інспектором взводу № 1 роти № 1 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Маляренком Д.В., Пилипенка С.Р. притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 20400 грн.
Вважає постанову незаконною та необґрунтованою, прийнятою усупереч приписам чинного законодавства України, з грубими процесуальними порушеннями, підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні, а тому така постанова має бути скасована, а справа про адміністративне правопорушення – закрита, з огляду на наступне.
Підстави для зупинки транспортного засобу поліцейським є чітко визначеними, їх перелік є вичерпним, і вони мають бути не гіпотетичними, а реальними, підтвердженими відповідними доказами та існувати до моменту зупинки транспортного засобу або перевірки документів, а поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки. Після зупинення позивача інспектор поліції повідомив, що причиною зупинки є неробоча задня права фара, водночас, фара в дійсності працювала. Крім того, всупереч ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», зазначивши причину зупинки, інспектор не навів детального опису підстави для зупинки із посиланням на відповідний пункт та частину вказаної статті, що зобов`язаний був зробити.
Незважаючи на формальне цитування двічі інспектором ст. 268 КУпАП та ст.63 Конституції України, позивачу фактично не було надано реальної можливості визначитися щодо реалізації своїх процесуальних прав. Інспектор одразу ж, без надання часу для усвідомлення та використання цих прав, оголосив про перехід до стадії розгляду справи.
Усупереч приписам законодавства, обов`язкова стадія провадження у справі про адміністративне правопорушення – розгляд справи – фактично була пропущена.
Інспектором не здійснювалося дослідження доказів, на які зроблено посилання в оскаржуваній постанові, не встановлювалася вина позивача, зокрема його психічне ставлення до вчиненого (форма вини), не з`ясовувалася наявність або відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також не були з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, як того вимагає ст. 280 КУпАП. Фактично весь так званий «розгляд справи» тривав не більше 10 секунд і носив суто формальний, декларативний характер.
Здійснене відповідачем у постанові посилання на п.п. а) п. 2.1. Правил дорожнього руху не узгоджується з інкримінованим позивачу адміністративним правопорушенням. Згідно з п.п. а) п. 2.1. Правил дорожнього руху, на який здійснено посилання в оскаржуваній постанові, «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Водночас, відповідальність за керування транспортним засобом, особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, встановлено ч. 1 ст. 126 КУпАП, а не ч. 4 вказаної статті.
В оскаржуваній постанові в п. 5 зазначено, що відеофіксацію здійснено за допомогою одного пристрою – Motorola Solutions VB 400 № 472707. Водночас у п. 7 цієї ж постанови вказано, що до неї додаються відеозаписи вже з двох пристроїв – Motorola Solutions VB 400 № 472707 та 70MAI. За таких обставин додані до постанови відеозаписи не відповідають критеріям належності та допустимості доказів, а отже не могли бути враховані при винесенні постанови та не можуть бути прийняті судом як докази вчинення позивачем інкримінованого правопорушення.
В оскаржуваній постанові зазначено, що до неї додається рапорт працівника поліції як один із матеріалів справи та доказів, на підставі яких інспектор дійшов висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Водночас аналіз змісту цього рапорту свідчить про істотні суперечності між ним та самою постановою. Так, у рапорті зазначено транспортний засіб ВАЗ 2101, тоді як в оскаржуваній постанові фігурує зовсім інший транспортний засіб – ВАЗ 2103. Зазначена невідповідність не може розцінюватися як технічна описка або незначна помилка, оскільки предметом провадження є конкретна подія, конкретний транспортний засіб та конкретна особа. Різниця у зазначенні транспортного засобу свідчить про відсутність належної ідентифікації обставин події та про те, що матеріали справи не утворюють єдиного, логічно пов`язаного доказового масиву.
Також в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач був позбавлений права керування транспортними засобами постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06.09.2024 року. Однак копії відповідної постанови суду до матеріалів справи не долучено, а в постанові відсутнє посилання на неї як на доказ. Відсутні будь-які документи, що підтверджують факт ухвалення такого судового рішення, набрання ним законної сили, строк дії позбавлення права керування або факт доведення цього рішення до відома позивача. Перевіркою Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що жодного судового рішення щодо позивача Роменським міськрайонним судом Сумської області 06.09.2024 року не ухвалювалося.
За відсутності доведеного факту позбавлення права керування та доведеної обізнаності позивача про таке позбавлення відсутня і суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, що унеможливлює притягнення його до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.01.2026 року серії БАА № 553305, винесену інспектором взводу № 1 роти № 1 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Маляренком Д.В., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 20400 грн.; провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, докази понесення яких будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у порядку ч. 7 ст. 139 КАС України, про що позивач робить відповідну заяву.
Представником відповідача, Афоніним Т.М., до суду наданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги позивача є безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
05.01.2026 року о 18 год. 58 хв. під час патрулювання в місті Слов`янськ по вулиці Одеська біля буд. 30 екіпажем патрульної поліції «Циклон 111», у складі інспектора взводу № 1 роти № 1 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП лейтенанта поліції Маляренка Д.В., інспектора взводу № 2 роти № 1 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Дещенка В.С., було помічено транспортний засіб ВАЗ 2103 з номерним знаком НОМЕР_1 , у якого не працював задній правий стоп-сигнал та задній правий габаритний ліхтар.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», екіпажем патрульної поліції було прийнято рішення зупинити вищезазначений транспортний засіб. Поліцейськими було встановлено особу, яка керувала вищезазначеним транспортним засобом, ним виявився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після спілкування з водієм, поліцейськими у останнього було виявлено наявність певних ознак наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, неприродна блідість обличчя. Водію було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у передбаченому законом порядку у КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ у м. Слов`янськ», на що останній відповів відмовою. Тому, за порушення п.п. 2.5 ПДР України, було прийнято рішення скласти протокол про адміністративне правопорушення серії АБА № 090664 за ч.1 ст.130 КУпАП.
Також, було встановлено, що постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.08.2024 року за ч. 5 ст. 126 КУпАП на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень в дохід держави з позбавленням права керування усіма транспортними засобами строком на 5 років (справа № 585/2688/24). Так, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення останнім, а саме, порушення вимог п. 2.1 А ПДР України, відповідальність за яке передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 553305 від 05.01.2026. Жодних клопотань позивач на момент розгляду справи та складання адміністративних матеріалів не заявляв.
В оскаржуваній постанові зазначено, що позивача позбавлено права керування від 06.09.2024 року Роменським міськрайонним судом Сумської області, дата зазначена в постанові «06.09.2024» фіксує момент, з якого позивача було фактично позбавлено права керування транспортними засобами (дату набуття законної сили постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області), а не дату винесення самої постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області, через що представник позивача не знайшов вищезазначену постанову суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Вважає, що співробітники поліції діяли в межах чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. В даному випадку відсутні будь-які правові підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення без відповідальності.
В зв`язку з викладеним, просив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 553305 від 05.01.2026 року залишити без змін, а позовну заяву позивача залишити без задоволення.
Представником позивача було надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем не спростовано жодного з ключових доводів, покладених в основу позовної заяви. Жодне із встановлених у позові процесуальних порушень не було ані заперечене по суті, ані належним чином пояснене в межах тих матеріалів, які існували на момент винесення оскаржуваної постанови. Натомість у відзиві простежується інша логіка: не довести правомірність постанови станом на 05.01.2026 року, а спробувати виправдати її заднім числом шляхом долучення нових документів, пояснень та тлумачень, яких не було у розпорядженні інспектора під час її прийняття. Оскаржувана постанова була винесена 05.01.2026 року, і саме на цю дату повинна оцінюватися її законність. Водночас усі ключові «уточнення» відповідача щодо існування судового рішення про позбавлення права керування, його змісту, дат та обізнаності позивача з ним, а також пояснення щодо доказів і відеозаписів з`являються виключно у відзиві. У самій постанові відсутні посилання на відповідну судову постанову від 26.08.2024 року як на доказ, який тепер додано до відзиву. Відсутні відомості про дослідження постанови, а також відсутні дані про використання будь-яких документів, які зараз пропонуються суду як підстава правомірності рішення.
Далі, в оскаржуваній постанові зазначено, що відеофіксація правопорушення здійснювалась за допомогою технічного засобу Motorola Solutions VB 400 № 472707. Водночас у цій самій постанові в іншому пункті вказано, що до неї додаються відеозаписи вже з двох пристроїв – Motorola Solutions VB 400 № 472707 та 70MAI. При цьому жодних ідентифікаційних відомостей щодо пристрою 70MAI у постанові не наведено: не зазначено його серійний номер, модель, належність до конкретного екіпажу чи можливість використання в межах службової діяльності. Таким чином, у самому тексті постанови вже міститься внутрішня суперечність щодо того, якими саме технічними засобами нібито здійснювалася відеофіксація.
За таких обставин відеозапис втрачає свою процесуальну цінність не через його зміст, а через спосіб його процесуального оформлення. Постанова не дає можливості однозначно встановити, який саме технічний засіб використовувався, яким саме відеозаписом керувався інспектор і чи співпадають надані суду файли з тими матеріалами, що нібито були покладені в основу рішення. У підсумку це означає, що відповідач намагається підмінити процес доказування припущенням: якщо відео існує, то воно автоматично підтверджує законність постанови, хоча сама постанова не містить необхідних реквізитів для такого висновку.
В оскаржуваній постанові відсутні будь-які відомості, які б свідчили про реальний та повноцінний розгляд справи у розумінні адміністративного провадження. У ній формально зазначено кваліфікацію правопорушення та загальні обставини, однак не наведено жодного аналізу доказів, не зазначено, які саме матеріали досліджувалися інспектором, у якій послідовності, та яким чином вони вплинули на висновок про наявність складу правопорушення. Зокрема, у постанові відсутні будь-які відомості про дослідження постанови Роменського міськрайонного суду, відсутні дані про її реквізити, дату ухвалення, номер справи чи факт набрання нею законної сили. Це прямо підтверджує доводи позову про те, що на момент винесення постанови інспектор фактично не мав у своєму розпорядженні належних доказів одного з ключових елементів складу правопорушення – факту позбавлення позивача права керування.
Представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що поліцейський, зупинивши транспортний засіб, яким керував відповідач, здійснює перевірку особи водія саме за Інформаційно-телекомунікаційною системою «Інформаційний портал Національної поліції України». Так в ІПНП зафіксована інформація про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку осіб, які позбавлені права керування транспортними засобами строком на 5 років з 06.09.2024 до 07.09.2029 року. В розділі 7 оскаржуваної постанови чітко зазначено, що до постанови додаються відеозапис з реєстратора 70 MAI та відеозапис з Motorola Solution VB 400 № 472707, тобто постанова містить посилання на технічний засіб, яким здійснювався відеозапис події, що прямо передбачено ст. 283 КУпАП. Вважає, що відповідач діяв в межах чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.
В зв`язку з викладеним, просить суд постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 553305 від 05.01.2026 року залишити без змін, а позовну заяву позивача залишити без задоволення.
В судове засідання позивач, ОСОБА_1 , та представник позивача, адвокат Домашенко Д.М., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АХ №1319060 від 14 січня 2026 року, не з`явилися, в позовній заяві просили розглянути справу без їх участі.
Представник відповідача, Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, Афонін Т.М., який діє на підставі довіреності від 19 грудня 2025 року за №9671/41/3/01-2025, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, був запрошений на участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ та запрошення не прийняв, не підключився.
Представник третьої особи, Департаменту патрульної поліції, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином.
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.
05 січня 2026 року інспектором взводу №1 роти №1 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП лейтенантом поліції Макаренком Д.В. ухвалено постанову серії БАА №553305 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400,00 грн. за те, що водій ОСОБА_1 05 січня 2026 року, о 18 год. 58 хв., в м. Слов`янську, вул. Одеська, буд. 30, керував транспортним засобом ВАЗ2103, номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом від 06 вересня 2024 року Роменським міськрайонним судом Сумської області, чим порушив п.2.1 «а» ПДР України. 
Водієві було роз`яснено положення ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, право знайомитися з матеріалами справи, надавати докази, клопотання, пояснення, користуватися юридичною допомогою, що підтверджується відеозаписом з відеокамери поліцейського.
26 серпня 2024 року постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області, яка набрала законної сили 06 вересня 2024 року (справа №585/2688/24), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років.
Положенням ч.4 ст. 126 КУпАП встановлено настання відповідальності в разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідно до п.2.1.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (ПДР), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Складом правопорушення, за яке передбачається адміністративна відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП, є керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП обов`язковою умовою є наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення особи права на керування транспортними засобами.
Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до вимог п.1 ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст. 9 КУпАП).
За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 76 КАС України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Так, на підтвердження вчинення позивачем порушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, відповідачем надано відеозапис, на якому зафіксовано факт керування позивачем транспортним засобом.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Системний аналіз наведених норм в розрізі покладення тягаря доведення слід розуміти як зміщення балансу ініціативності використання процесуальних прав та обов`язків доведення в бік суб`єкта владних повноважень з урахуванням, по-перше, конституційно закріпленої гарантії спрямованості діяльності держави, по-друге, зрозумілого більш вразливого становища особи, яка має намір здійснити захист порушеного або невизнаного права у спорі в сфері публічних взаємовідносин, у порівнянні з особою владної компетенції, та, як безпосередньо пов`язаного із попереднім твердженням, спрощеного порядку фактичного доступу суб`єкта владних повноважень до тих даних, що застосовувались при прийнятті певного рішення і які можуть прийматись судом як докази.
При цьому, тягар доведення не може перекладатись в абсолютному розумінні.
Особа, звертаючись з вимогами у спорі щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, повинна довести ті обставини, які можуть бути висвітлені з урахуванням звичайного, необтяженого доступу до речей, документів як доказів, має право заявити клопотання про виклик свідків, яким відомо про такі обставини.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Досліджений судом відеозапис реєстратора та відеозапис з камери поліцейського, містить відомості про транспортний засіб, що зупинений, а також про зміст розмови між працівником поліції та особою, яка перебувала за кермом зупиненого транспортного засобу.
З приводу вказаних стороною позивача заперечень щодо можливості прийняття як належного доказу вказаного відеозапису, а також щодо протиправності зупинення автомобіля суд зазначає таке.
Частиною 1 статі 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Вказаний відеозапис здійснений на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.
За положеннями ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Судом досліджений відеозапис з реєстратора 70 MAI та відеозапис з Motorola Solution VB 400 № 472707. Інформація про саме такі технічні прилади наведені у постанові у справі про адміністративне правопорушення.
Пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Таким чином, наданий відповідачем відеозапис є належним доказом, який доводить правомірність дій працівника поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки сама його незгода із встановленим правопорушенням не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
У контексті наведеного, суд зауважує, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
У такому випадку, якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог закону, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15.
Поліцейським при складені постанови дотримано вимоги ст. 283 КУпАП, зазначено відомості про технічні пристрої, якими здійснено відеозапис.
Згідно зі статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у п. 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. На вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс, оскільки жодною нормою законодавства не надано право водію відмовитися від виконання згаданих обов`язків, в тому числі з підстав безпідставної зупинки його транспортного засобу. За загальним правилом водій має спочатку виконати відповідні вимоги, а потім не позбавлений права оскаржити дії працівника поліції.
Аналогічний висновок зазначено Верховним Судом у постанові від 10 вересня 2019 року у справі №537/2324/17, відповідно до якого право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Щодо тверджень сторони позивача про відсутність у інспектора поліції на момент винесення постанови доказів позбавлення позивача права керування транспортним засобом суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених законом, згідно з п. 2 ч. 2 цієї статті поліція користується реєстрами та базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади.
Відповідно до ч. 3 ст. 25 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція може створювати власні реєстри та бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також бази даних, що формуються в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності відповідно до закону, та інформаційно-аналітичні системи (у тому числі міжвідомчі), необхідні для виконання покладених на неї повноважень.
Так, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція засобами інформаційно-комунікаційної системи наповнює та підтримує в актуальному стані реєстри та бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, стосовно осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється поліцією або територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Згідно положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.08.2017 № 676 Інформаційно-телекомунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП) - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є складовою частиною єдиної інформаційної системи МВС. Користувачами системи ІПНП є посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким в установленому порядку надано право доступу до інформації в цій системі.
Поліцейський, зупинивши транспортний засіб, яким керував відповідач, здійснює перевірку особи водія саме за Інформаційно-телекомунікаційною системою «Інформаційний портал Національної поліції України». Так в ІПНП зафіксована інформація про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку осіб, які позбавлені права керування транспортними засобами строком на 5 років з 06.09.2024 до 07.09.2029 року.
На відеозаписі, який наданий до суду, зафіксовано факт керування транспортним засобом позивачем та пояснення останнього, що він не має посвідчення водія, оскільки «не встиг отримати», знає, що позбавлений права керування транспортними засобами до 2029 року (19:02:20 відеозапису), пояснює, що був позбавлений права керування транспортними засобами, але «треба було їхати» (19:06:30 відеозапису).
Аналізуючи обставини даної справи, суд приходить до висновку, що інспектор поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на вкладене, суд відмовляє у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 9, 19, 25, 77, 121, 132, 139, 194, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, суд, – 

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, за участю третьої особи: Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 23 лютого 2026 року. 

Суддя Слов`янського 
міськрайонного суду
Донецької області        А.О. Гончарова