Справа № 420/39165/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Пирхавко Олександр Вікторович, звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач 2, ІНФОРМАЦІЯ_4 ), Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 3, ВЧ НОМЕР_1 ), військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач 4, ВЧ НОМЕР_2 ) в якому з урахуванням змінених позовних вимог та ухвали від 18.02.2026 про заміну неналежного відповідача просить:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 , які полягали у незаконному фактичному затриманні позивача, застосуванні фізичної сили, недопуску адвоката, перешкоджанні поданню документів для оформлення відстрочки, незаконному перевезенні позивача до військової частини НОМЕР_1 ;
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 , що полягала у ненадання умов для подання документів для відстрочки;
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка полягала у нездійсненні належного контролю за діяльністю підпорядкованого ІНФОРМАЦІЯ_5 , що призвело до незаконного затримання та застосування фізичної сили до позивача, нереагуванні на факти порушення законності з боку працівників районного ТЦК, незабезпеченні дотримання вимог законодавства під час проведення мобілізаційних заходів, неорганізації належного порядку приймання та розгляду документів для оформлення відстрочки, що позбавило позивача можливості реалізувати своє гарантоване законом право;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 забезпечити дотримання законності та належного порядку під час проведення мобілізаційних заходів та адміністрування пов`язаних із ними послуг;
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , що полягають у незаконному утриманні позивача як цивільної особи без ВЛК, без наказу, без контракту;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 офіційно документально оформити звільнення ОСОБА_1 від незаконного утримання, видати підтверджуючий документ про звільнення, який надає позивачу можливість реалізувати свої законні права, зокрема для оформлення відстрочки від призову.
В обґрунтування викладених у позовній заяві та уточненій позовній заяві позовних вимог посилається на те, що 18.11.2025 приблизно о 15:00 год у м.Одеса невстановлені особи у воєнізованому одязі без пояснення причин, без пред`явлення будь-яких документів та за відсутності будь-яких правових підстав застосували до позивача фізичну силу й доправили його ІНФОРМАЦІЯ_5 , де утримували його, а в подальшому і на території військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 без складання протоколу, без повідомлення родичів, без доступу адвоката, що порушує статтю 29 Конституції України, статтю 206 КПК України та норми Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому позивач є єдиним сином та єдиною особою, що здійснює постійний догляд за своєю тяжко хворою матір`ю - ОСОБА_2 , що надає йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, однак відповідачі на це уваги не звернули і не забезпечили можливість подати документи, фактично перешкодивши реалізації законного права на отримання відстрочки унаслідок несподіваного та незаконного позбавлення позивача свободи й подальшого його незаконного утримання як цивільної особи без проходження військово-лікарської комісії, без наказу, без контракту.
У зв`язку з цим також посилається на те, що наведене порушення прав позивача є наслідком бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо контролю за діяльністю підпорядкованого районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Ухвалою від 25.11.2025 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто без розгляду.
Ухвалою від 27.11.2025 відмовлено у задоволенні поданої адвокатом Пирхавко О.В. як представником позивача заяви про забезпечення позову.
Ухвалою від 01.12.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Пирхавко О.В. про роз`яснення ухвали суду від 27.11.2025 у цій справі.
Ухвалою від 01.12.2025 позовну заяву залишено без руху.
Позивач недоліки позовної заяви усунув.
Ухвалою від 09.12.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
09.01.2026 до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 , в якому відповідач 3 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що військова частина учиняла дії у відповідності до вимог чинного законодавства України, оскільки у відповідача відсутні будь-які передбачені чинним законодавством підстави для припинення службових відносин з позивачем, позаяк він не звертався до командування з рапортом, заявою або іншим офіційним зверненням про звільнення, не ініціював внутрішніх процедур, передбачених для реалізації права на звільнення.
Представником позивача 14.01.2026 подано відповідь на відзив, в якій вказує, що зазначені в наказі про зарахування позивача до списків особового складу військової частини не є належним та допустимим доказом законності прибуття позивача, при цьому відповідач 3 не надав доказів, що позивач був викликаний або направлений ТЦК та СП і проходив процедуру мобілізації в установленому законом порядку, отримував мобілізаційне розпорядження, а отже відсутній індивідуальний акт призову, без якого неможливе законне зарахування цивільної особи до військової частини. До того ж включення до наказу формулювання «призвати на військову службу» свідчить про вихід командира за межі наданих йому повноважень, а посилання на Указ Президента України про загальну мобілізацію є юридично неспроможним, оскільки такий Указ не є індивідуальним актом щодо призову конкретної особи і не може бути самостійною підставою для призову позивача командиром військової частини. Також вказує, що військовою частиною не надано доказів проходження позивачем військово-лікарської комісії, що виключає можливість законного призову і свідчить про грубе порушення процедури мобілізації. У підсумку вважає, що наказ командира військової частини виданий з перевищенням повноважень, без дотримання обов`язкової процедури призову та з порушенням конституційних принципів, у зв`язку з чим підлягає визнанню протиправним і таким, що не підлягає врахуванню судом.
Ухвалою від 27.01.2026 витребовано докази у військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Ухвалою суду від 12.02.2026 запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення (отримання) копії даної ухвали висловити свою думку щодо заміни неналежного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_7 на належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_8 , подавши відповідне клопотання про заміну відповідача, або висловити заперечення чи навести інші доводи з даного процесуального питання.
Ухвалою від 18.02.2026 задоволено клопотання представника позивача та замінено неналежного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_9 на належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також залучено до участі у справі в якості відповідача Військову частину НОМЕР_2 . У зв`язку із заміною відповідача та залучення іншого відповідача розгляд справи розпочато спочатку. У відповідачів витребовано докази.
06.03.2026 до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_2 , в якому відповідач 4 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивача зараховано до списків особового складу військової частини на підставі поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_4 і відправлені у складі команди 20.11.2025 № 5/10/2760. З дня зарахування до списків особового складу військової частини військовозобов`язаний набуває статусу військовослужбовця і після набуття такого статусу правовідносини щодо проходження військової можуть бути припинені лише шляхом звільнення з військової служби за наявності передбачених законодавством підстав, однак позивач з відповідними рапортами, заявами не звертався. Тому відповідач 4 уважає, що дії військової частини НОМЕР_2 були вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства України та у межах повноважень, жодної бездіяльності чи протиправних дій допущено не було.
09.03.2026 до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 4, в якій представник позивача покликається на те, що цей відповідач не спростував обставини, викладені у позові і не довів правомірність оскаржуваних дій або бездіяльності, фактичного незаконного утримання позивача працівниками територіальних центрів комплектування та перевезення його до військової частини, законності призову позивача на військову службу.
Також 09.03.2026 до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, в яких він посилається на неможливість законного набуття позивачем статусу військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , указуючи на те, що позивач не отримував повістки та направлення на ВЛК, військово-лікарську комісію і медичний огляд не проходив, у тому числі кров на лабораторні дослідження не здавав і жодних медичних документів не підписував, довідка військово-лікарської комісії не підписана головою та членами цієї комісії, картка обстеження та медичного огляду не містить фотокартки і підпису військовозобов`язаного підпису позивача. Позивач не міг пройти військово-лікарську комісію, оскільки був насильницьким чином вивезений до військової частини під загрозою фізичного насильства та побиття, а про наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо призову позивача на військову службу дізнався з відзиву, в якому також указано, він продовжує виконувати свої посадові обов`язки, однак станом на 25.11.2025 позивача звільнено із незаконного утримання у місті Гайсин Вінницької області і на цей час він перебуває удома, здійснюючі догляд за матір`ю.
Ухвалою від 09.03.2026 заяву представника позивача про забезпечення доказів було залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків до 11.03.2026.
Недоліки заяви усунуті не були.
Ухвалою від 12.03.2026 заяву представника позивача про забезпечення доказів в адміністративній справі повернуто позивачу.
16.03.2026 до суду надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача зазначив, що позивач має право на відстрочку від призову під час мобілізації, оскільки здійснює постійний догляд за своєю матір`ю, яка за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, і це право є прямо передбаченим законом і підлягає реалізації шляхом подання відповідних документів до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Водночас відповідачем не було забезпечено належної можливості для реалізації позивачем свого законного права на відстрочку, що фактично призвело до порушення прав позивача, гарантованих законодавством України. Фактично учинені відповідачами дії щодо позивача свідчать порушення процедури мобілізації і мають ознаки кримінального злочину.
Ухвалою від 18.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою від 20.03.2026 провадження у цій справі закрито в частині позовних вимог про:
- визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягали у незаконному фактичному затриманні позивача, застосуванні фізичної сили, недопуску адвоката, незаконному перевезенні позивача до військової частини НОМЕР_1 ;
- визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 що полягають у незаконному утриманні позивача як цивільної особи без ВЛК, без наказу, без контракту;
- зобов`язання військової частину Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 офіційно документально оформити звільнення ОСОБА_1 від незаконного утримання, видати підтверджуючий документ про звільнення, який надає позивачу можливість реалізувати свої законні права, зокрема для оформлення відстрочки від призову.
З урахуванням викладеного, суд вирішує по суті такі позовні вимоги:
визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_5 , що полягала у ненаданні позивачу умов для подання документів для відстрочки та перешкоджанні у їх поданні;
визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка полягала у нездійсненні належного контролю за діяльністю підпорядкованого ІНФОРМАЦІЯ_5 , що призвело до незаконного затримання та застосування фізичної сили до позивача, нереагуванні на факти порушення законності з боку працівників районного ТЦК, незабезпеченні дотримання вимог законодавства під час проведення мобілізаційних заходів, неорганізації належного порядку приймання та розгляду документів для оформлення відстрочки, що позбавило позивача можливості реалізувати своє гарантоване законом право;
зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_6 забезпечити дотримання законності та належного порядку під час проведення мобілізаційних заходів та адміністрування пов`язаних із ними послуг.
ІНФОРМАЦІЯ_4 і ІНФОРМАЦІЯ_3 правом подати відзив не скористались.
Враховуючи, що учасниками справи подані необхідні для розгляду справи заяви по суті спору та докази, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення.
Рішення ухвалюється судом в межах строку розгляду справи з урахуванням строку перебування судді у щорічній основній відпустці та на лікарняному, а також з урахуванням періодів тривалої відсутності електроенергії в будівлі суду внаслідок ракетних обстрілів збройними угрупуваннями російської федерації та тривалості повітряних тривог, оголошених в м. Одесі.
Розглянувши та оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_10 з 25.02.2013.
18.11.2025 позивача ОСОБА_1 затримано не установленими особами та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача визнано придатним до військової служби, про що складено Довідку військово-лікарської комісії №2025-1119-1541-9997-0 від 19.11.2025.
20.11.2025 позивача взято на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_11 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.11.2025 № 852 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» позивача, серед інших, призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправити до військової частини НОМЕР_2 , відповідно до поіменного списку № 5/10/2760 від 20.11.2025.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.11.2025 №332 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що прибув в пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . 
Також цим наказом солдата ОСОБА_1 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022, призначено на посаду номера обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти безпілотних наземних систем як такого, що прибув із ІНФОРМАЦІЯ_12 , та з 21.11.2025 позивача зараховано до списків особового складу частини, та на всі види забезпечення, продовольче забезпечення з 22.11.2025, наказано вважати позивача таким, що з 21.11.2025 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяць, шпк «солдат».
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.11.2025 №337 вважається таким, що самовільно залишив військову частину солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , номера обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти безпілотних наземних систем, який самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , до якої був прикомандирований.
Водночас, згідно із виданим Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Одеської міської ради медичним висновком лікарсько-консультативної комісії №2762 від 21.11.2025 матір позивача, ОСОБА_2 , визнано такою, що потребує постійного стороннього догляду.
Згідно із виданим Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Одеської міської ради за формою № 080-4/0 «Висновком про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» від 21.11.2025 №2763 ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, паліативного догляду вдома.
Відповідно до Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 25.02.2026, підтверджено факт догляду ОСОБА_1 за своєю матір`ю ОСОБА_2 .
Позивач уважає, що відповідачі протиправно перешкодили йому реалізувати право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, тому звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні цього спору суд виходить з такого.
Стаття 65 Конституції України обумовлює, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні був уведений воєнний стан з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Цей указ затверджений Верховною Радою України Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX. Надалі воєнний стан був неодноразово продовжений указами Президента України, які Верховна Рада України затверджувала відповідними законами, і триває дотепер.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про загальну мобілізацію» була оголошена й проведена загальна мобілізація, зокрема в Одеській області, упродовж 90 діб. Строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувався згідно з указами Президента України, які щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частинами п`ятою, сьомою статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 4 Закону № 2232-XII передбачено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно з частиною одинадцятою статті 38 Закону №2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Пунктом 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 ( далі - Положення №154), передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Пунктом 11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, серед іншого: беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань направлення громадян України для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від направлення для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві; оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі – Закон №3543-XII).
Пунктами 9 та 13 частини першої статті 23 Закону №3543-XII передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:
- зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду;
- які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Частинами сьомою, восьмою статті 23 Закону №3543-XII установлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі - Порядок №560), цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Пунктом 6 Порядку №560 визначено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає, зокрема: перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення; документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до пункту 69, 70 Порядку №560 громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.
У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.
Порядок проведення медичного огляду резервістів та військовозобов`язаних, персональний склад військово-лікарських комісій, порядок їх роботи визначаються у порядку, встановленому Міноборони.
Пунктами 72, 73 Порядку №560 установлено, що рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
У разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному ( ІНФОРМАЦІЯ_13 .
Рішення військово-лікарської комісії при обласному (Київському та ІНФОРМАЦІЯ_13 про придатність резервіста або військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби під час мобілізації може бути скасовано штатною військово-лікарською комісією вищого рівня або оскаржено у судовому порядку.
Згідно із пунктами 75 – 78 Порядку №560 придатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби за станом здоров`я кожним лікарем визначається індивідуально. Висновки про придатність або непридатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби, подані ними скарги та об`єктивні дані, виявлені у процесі медичного огляду, а також установлений діагноз вносяться кожним лікарем до картки обстеження та медичного огляду та до інших документів, що засвідчується особистим підписом лікаря та скріплюється його особистою печаткою, із зазначенням дати проведення медичного огляду відповідно до вимог, визначених Міноборони. Документально оформлені результати проходження резервістом або військовозобов`язаним медичного огляду військово-лікарської комісії доставляються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки не пізніше ніж протягом наступного дня після винесення рішення (постанови) про придатність резервіста або військовозобов`язаного до військової служби.
Рішення (постанову) військово-лікарської комісії щодо придатності резервіста або військовозобов`язаного до проходження військової служби під час мобілізації вноситься до бази даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не пізніше ніж протягом наступного дня з дня надходження відповідного рішення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Контроль за направленням та проходженням резервістами та військовозобов`язаними військово-лікарської комісії покладається на керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
За змістом приписів пунктів 81, 82 Порядку №560 призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють: військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ.
У разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Наказ про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається, зокрема, керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - в день відправлення військової команди до військової частини (установи).
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Відповідно до пунктів 84, 85 Порядку №560 відомості про призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та записуються до облікових документів резервіста (військовозобов`язаного) не пізніше ніж протягом наступного дня після відправки військових команд до військових частин (установ) або у день отримання витягу із наказу командира військової частини про призов та зарахування до списків військової частини резервіста або військовозобов`язаного.
На кожного резервіста та військовозобов`язаного, який призивається на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформляється (заповнюється): військово-обліковий документ; обліково-послужна картка (для рядового та сержантського складу); послужна картка (для офіцерів запасу); особова справа (для офіцерів запасу або осіб, що раніше проходили військову службу за контрактом); довідка з висновком військово-лікарської комісії про придатність до військової служби за станом здоров`я. На підставі даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів або оригіналів, або нотаріально засвідчених копій документів резервіста та військовозобов`язаного до військово-облікового документа вносяться записи про число, місяць та рік народження, освіту, цивільну спеціальність, сімейний стан, військово-облікову спеціальність, прийняття військової присяги на вірність Українському народові.
Згідно із пунктами 91, 96, 97 Порядку №560 відправлення резервістів та військовозобов`язаних до місць проходження військової служби здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки у складі військових команд або індивідуально.
Для супроводження військової (зведеної військової) команди призначаються старший військової команди та супроводжуючі особи із числа військовослужбовців, які спроможні забезпечити додержання військової дисципліни і порядку у військових командах на шляху слідування:
від місця формування до військової частини (установи) або об`єднаного (обласного) збірного пункту, - наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
від об`єднаного (обласного) збірного пункту до військової частини (установи), - наказом керівника обласного (Київського та Севастопольського міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
На особовий склад військової (зведеної військової) команди відповідним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки оформляється поіменний список (додаток 14) за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який після накладення кваліфікованого електронного підпису керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки надсилається засобами системи електронного документообігу на адресу військової частини (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), до якої відправляється військова (зведена військова) команда.
Командир військової частини не пізніше ніж на наступний день після прийняття військової (зведеної військової) команди надсилає засобами системи електронного документообігу на адресу територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з якого прибула військова (зведена військова) команда, витяг з наказу про зарахування особового складу військової (зведеної військової) команди до списків військової частини та поіменний список з відмітками про прийняття (відмову у прийнятті) особового складу з накладанням свого кваліфікованого електронного підпису. Інформація про зарахування резервіста або військовозобов`язаного до списків військової частини вноситься протягом доби районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (пункт 98-1 Порядку №560).
За приписами пунктів 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: 
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); 
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Відповідно до пункту 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Згідно із пунктом 58-1 Порядку №560 військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), у випадках, передбачених пунктом 9 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), про відсутність інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка). Військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, не зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку, інформацію про інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.
Військовозобов`язані, які відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку, про відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а за умови наявності кількох військовозобов`язаних - додають заяву особи з інвалідністю I або II групи за формою згідно з додатком 15, в якій зазначається прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку особа з інвалідністю обирає для здійснення свого утримання.
Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ за місцем перебування на військовому обліку військовозобов`язаного, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», або здійснює постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.
Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних. Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. У разі позитивного рішення у протоколі окремо зазначається строк, на який надано відстрочку, та строк дії відповідних законних підстав (настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку). У разі відмови у наданні відстрочки у протоколі зазначаються причини такої відмови.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України (крім випадків, передбачених цим Порядком). У разі продовження строку проведення мобілізації відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаному продовжується, але не більш як до настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надана (оформлена) відповідно до пунктів 57 - 58-1 цього Порядку, у разі продовження строку проведення мобілізації продовжується шляхом автоматичної зміни дати про закінчення відстрочки засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів за наявності законних підстав на відстрочку (відповідно до раніше поданих військовозобов`язаним документів для оформлення відстрочки або відомостей, отриманих за допомогою застосування електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та іншими державними реєстрами або базами (банками) даних) на строк, установлений Указом Президента України про продовження строку проведення мобілізації, але не більш як до настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави для відстрочки.
Пунктом 61 Порядку №560 установлено, що військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за якою здійснюється догляд. У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).
Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання. До складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду можуть входити депутати місцевої ради, представники виконавчих органів місцевого самоврядування, громадських організацій загальною чисельністю не менше ніж п`ять осіб.
Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду:
відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду;
перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.
За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Слід звернути увагу на те, що позивач, посилаючись на наявність у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не вказує конкретної підстави, з якої у нього таке право виникло.
Водночас, ураховуючи відсутність доказів того, що мати позивача належить до осіб з інвалідністю I чи II групи, слід дійти висновку, що він може претендувати на відстрочку, передбачену пунктом 9 частини першої статті 23 Закону №3543-XII як особа, зайнята постійним доглядом за … своїми батьком чи матір`ю, які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
У контексті доводів учасників справи суд звертає увагу на те, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
З метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади. 
Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондується з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку, зокрема і щодо своєчасного повідомлення органу про наявність підстав для відстрочки.
Для реалізації права на відстрочку у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої статті 23 Закону №3543-XII, позивач з урахуванням приписів Порядку №560 мав подати до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем обліку заяву про надання відстрочки та такі підтвердні документи у сукупності: 
довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб або свідоцтво про народження дитини, або свідоцтво про народження особи, яка здійснює постійний догляд);
документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8 до порядку №560).
Як видно з матеріалів справи, належні документи, які підтверджують право позивача на відстрочку, не надавались відповідачам, оскільки вони створені (оформлені) вже після призову позивача на військову службу по мобілізації.
Так, медичний висновок про потребу у постійному сторонньому догляді №2762 та висновок про потребу у соціальних послугах з догляду на непрофесійній основі №2763 видані Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Одеської міської ради 21.11.2025, а Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду складено 25.02.2026.
Отже, фактично право позивача на відстрочку виникло (могло бути реалізовано) лише з 25.02.2026, а призвано його на військову службу під час мобілізації наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.11.2025 № 852 та зараховано до списків особового складу військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.11.2025 №332.
На час прийняття начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 наказу від 20.11.2025 № 852 в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних, у тому числі й позивача, у позивача були відсутні оформлені у відповідний спосіб підтвердні документи та рішення про надання відстрочки, а тому у ІНФОРМАЦІЯ_5 були наявні правові підстави для винесення згаданого наказу.
За таких обставин ІНФОРМАЦІЯ_4 об`єктивно не міг перешкодити позивачу у реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Також суд звертає увагу на те, що за змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За приписами статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування у тому числі (…) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Отже, законодавець передбачив право та обов`язок позивача ініціювати відповідний спір, визначати його предмет, спосіб захисту та підстави позову.
За сталою судовою практикою основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючи ознаки позову) є предмет і підстава.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.
Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову як наслідок наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Верховний Суд у постановах від 13.04.2023 у справі № 757/30991/18-а, від 12.10.2023 у справі № 160/21190/21, від 15.02.2024 у справі № 520/27906/21, від 17.04.2024 у справі № 300/3779/23 та багатьох інших, підкреслював, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог. Цей принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. 
Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 29.05.2018 у справі № 800/341/17 та від 12.11.2019 у справі № 9901/21/19 зазначила, що вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, якою визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У постанові від 22.02.2024 у справі № 990/150/23 Велика Палата Верховного Суду нагадала усталені підходи, сформовані судовою практикою, що за змістом зазначеної норми це право (вийти за межі позовних вимог) суд може здійснити за результатом розгляду справи за наявності на це підстав. Тобто процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.
Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно, право особи звернутися до суду із самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог.
У спірних правовідносинах щодо призову особи на військову службу під час мобілізації юридично значущими є саме рішення (у формі наказів) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП), а також військової частини про призов особи та зарахування її до списків особового складу.
Окремі дії ТЦК та СП та військової частини у процедурі призову особи самі по собі не є підставою для виникнення, зміни або припинення правовідносин щодо проходження публічної служби у вигляді військової служби за призовом під час мобілізації, такими підставами є саме згадані вище рішення у формі наказів.
У позовній заяві позивач не оскаржує наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.11.2025 № 852, як і не оскаржує результатів визначення ступеня придатності до військової служби, здійсненого Військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка склала Довідку військово-лікарської комісії №2025-1119-1541-9997-0 від 19.11.2025 про придатність позивача до військової служби.
Не оскаржує позивач і наказів військових частин, яких він визначив відповідачами, в частині зарахування його до списків особового складу, так само не ставить і питання про покладення на відповідачів обов`язку із звільнення його з військової служби.
Про це свідчить зміст позовної заяви та відсутність поданих відповідно до статті 47 КАС України заяв про зміну підстав або предмету позову.
У даному випадку предметом позову, з урахуванням змісту позовної заяви, фактично є звільнення позивача з утримання у військовій частині (припинення перебування у військовій частині) та оформлення права на відстрочку від призову на військову службу, що умотивовується позивачем посиланням на незаконність позбавлення його свободи та перешкоджанням у реалізації права на відстрочку, при цьому позивач не погоджується із набуттям ним статусу військовослужбовця.
Таким чином, припинення публічної служби позивача (звільнення його з військової служби) не є безпосереднім предметом позову.
Отже, суд не знаходить підстав для виходу за межі позовних вимог та вирішення питань щодо правомірності призову позивача на військову службу під час мобілізації і наявності підстав для звільнення його з військової служби.
З урахуванням викладеного відсутні підстави стверджувати, що відповідачем-2 порушено порядок призову позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період в такій мірі, що перетворювала б такі порушення на істотні. 
Тому суд уважає, що за наведених обставин звернуті до ІНФОРМАЦІЯ_5 позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка полягала у нездійсненні належного контролю за діяльністю підпорядкованого ІНФОРМАЦІЯ_5 і зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_6 забезпечити дотримання законності та належного порядку під час проведення мобілізаційних заходів та адміністрування пов`язаних із ними послуг, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.
Бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права та інтереси особи в тому разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити, але не вчинив певних дій на реалізацію покладеної на нього компетенції.
Завдання та функції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки в загальному визначені пунктами 8, 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, а пунктом 10 цього Положення дійсно передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, також координують та здійснюють контроль за діяльністю підпорядкованих територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, контролюють дотримання ними вимог законодавства, виконання наказів і директив Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, наказів і директив Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил та інших органів військового управління.
Між тим, до суду не надано доказів того, що за зверненнями позивача чи його представника ІНФОРМАЦІЯ_3 не вжив заходів контролю відносно ІНФОРМАЦІЯ_5 .
При цьому надання оцінки правомірності дій чи бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_6 при здійсненні ним своїх завдань та функцій в цілому, безвідносно до позивача, виходить за межі завдань адміністративного судочинства, якими є захист індивідуально визначених прав конкретної особи.
За таких обставин слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення тих позовних вимог, які звернуті до відповідача 1.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Отже, позовні вимоги за встановлених судом обставин є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний