ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 р. 	Справа № 520/22728/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 17.11.25 у справі № 520/22728/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Харківської міської ради 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовною заявою до Харківської міської ради (далі за текстом - відповідач), в якій просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Харківської міської ради щодо не надання відповіді ОСОБА_1 на її запит на отримання інформації від 15.07.2025;
- зобов`язати Харківську міську раду надати позивачу - ОСОБА_1 відповідь на запит на отримання інформації від 15 липня 2025 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року адміністративний позов - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Харківської міської ради щодо не надання відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 від 15.07.2025.
Зобов`язано Харківську міську раду надати ОСОБА_1 відповідь на інформаційний запит від 15.07.2025, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що судом першої інстанції фактично покладено на Харківську міську раду обов`язок довести не лише надіслання, а й вручення відповіді. Проте чинний Закон України «Про доступ до публічної інформації» покладає на розпорядника обов`язок надати відповідь у визначені строки, але не вимагає використання рекомендованого або цінного листа з повідомленням про вручення, що дозволило б довести факт вручення листа позивачу. Обов`язок розпорядника вичерпно викладений у частині 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»: тобто «надати відповідь» - а не «вручити під розписку». Надсилання простим поштовим відправленням відповідає пункту 200 Інструкції з діловодства в Харківській міській раді, затвердженої рішенням виконавчого комітету від 18.12.2018 № 940, зі змінами, оскільки бюджет не передбачає коштів на реєстровані листи без прямої вимоги закону. Абз. 2 пункту 59 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила), визначено норму, яка регулює оплату поштових відправлень в Україні. Ці Правила встановлюють порядок надання послуг поштового зв`язку операторами, зокрема АТ «Укрпошта», та є обов`язковими для всіх суб`єктів, які здійснюють відправлення кореспонденції. Відправник (Харківська міська рада) оплатила відправлення листів, як того вимагають Правила. Використання простих поштових відправлень є законним і достатнім для виконання обов`язку щодо направлення відповіді, оскільки Закон України «Про доступ до публічної інформації» не вимагає обов`язкового використання реєстрованих чи рекомендованих листів. Вимоги ОСОБА_1 щодо особистого вручення з телефонним повідомленням не передбачені жодним нормативно-правовим актом. Наголошує, що Харківська міська рада зобов`язана діяти на підставі та у спосіб, передбачений законом, а не згідно з суб`єктивними побажаннями запитувача. Харківською міською радою правомірно обраний поштовий спосіб доставки, який є законним і доступним. Невиконання Харківською міською радою ненормативних, додаткових вимог позивача щодо комунікації не може кваліфікуватися як протиправна бездіяльність. З огляду на викладене, Харківський окружний адміністративний суд безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Окрім того, відповідач зауважує, що позивачці вже було надано відповідь на її звернення, предмет спору щодо ненадання відповіді фактично відсутній, а задоволення позову судом першої інстанції не відновлює порушене право позивачки (оскільки відповідь вже існує в матеріалах справи), але призводить до безпідставного стягнення судового збору з місцевого бюджету, що свідчить про зловживання позивачкою правом на судовий захист, як це передбачено статтею 45 КАС України.
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, розглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернулась до Харківської міської ради із запитом від 26.06.2025 на отримання інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", в якому просила протягом п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати інформацію: 1) які саме посадові особи Харківської міської ради та/або її виконавчих органів були залучені до розгляду та погодження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: 6310137900:04:022:0002), розробленої ФОП ОСОБА_2 .?; 2) Чи здійснювалась при розгляді цієї документації перевірка достовірності підписів у документах погодження меж (акт погодження меж, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання)? Якщо ні - на підставі яких нормативно-правових актів службовці не мали чи не мають такого обов`язку? 3) Який орган (посадова особа) приймав рішення щодо підготовки проекту рішення сесії Харківської міської ради від 21.06.2017 №685/17 про передачу земельної ділянки за вказаною адресою у спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .? Чи додавалась до цього пакету документів копія акту погодження меж із зазначеними підписами? 4) Чи здійснювала Харківська міська рада/структурний підрозділ формальну або технічну перевірку відповідності площі, конфігурації, розмірів земельної ділянки відображеним у графічному додатку та технічному плані при розгляді документації, виготовленої ФОП ОСОБА_2 .? Якщо така перевірка не проводилась - з яких підстав? 5) Чи надходили до Харківської міської ради або її виконавчих органів звернення щодо недостовірності відомостей або підроблення підписів у документах погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 (кадастровий номер: 6310137900:04:022:0002)? Якщо так - прошу повідомити дату реєстрації звернення, відповідальний орган (відповідальна особа) та заходи, які вживались у зв`язку з цим. 6) Прошу надати копії рішень, доповідних записок, службових записок, висновків та інших документів, що підтверджують факт розгляду та погодження технічної документації зазначеної земельної ділянки, у тому числі документів, поданих ФОП ОСОБА_2 на розгляд Харківської міської ради або її структурних підрозділів.
В пункті 7 запиту ОСОБА_1 просила письмову відповідь передати їй особисто в руки, передчасно повідомивши її по номеру телефона НОМЕР_1 про місце, день та час отримання письмової відповіді, а електронний варіант відповіді направити на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 
15.07.2025 ОСОБА_1 повторно звернулась до Харківської міської ради із запитом на отримання інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", в якому просила протягом п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати інформацію: 1) які саме посадові особи Харківської міської ради та/або її виконавчих органів були залучені до розгляду та погодження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: 6310137900:04:022:0002), розробленої ФОП ОСОБА_2 .?; 2) Чи здійснювалась при розгляді цієї документації перевірка достовірності підписів у документах погодження меж (акт погодження меж, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання)? Якщо ні - на підставі яких нормативно-правових актів службовці не мали чи не мають такого обов`язку? 3) Який орган (посадова особа) приймав рішення щодо підготовки проекту рішення сесії Харківської міської ради від 21.06.2017 №685/17 про передачу земельної ділянки за вказаною адресою у спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .? Чи додавалась до цього пакету документів копія акту погодження меж із зазначеними підписами? 4) Чи здійснювала Харківська міська рада/структурний підрозділ формальну або технічну перевірку відповідності площі, конфігурації, розмірів земельної ділянки відображеним у графічному додатку та технічному плані при розгляді документації, виготовленої ФОП ОСОБА_2 .? Якщо така перевірка не проводилась - з яких підстав? 5) Чи надходили до Харківської міської ради або її виконавчих органів звернення щодо недостовірності відомостей або підроблення підписів у документах погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 (кадастровий номер: 6310137900:04:022:0002)? Якщо так - прошу повідомити дату реєстрації звернення, відповідальний орган (відповідальна особа) та заходи, які вживались у зв`язку з цим. 6) Прошу надати копії рішень, доповідних записок, службових записок, висновків та інших документів, що підтверджують факт розгляду та погодження технічної документації зазначеної земельної ділянки, у тому числі документів, поданих ФОП ОСОБА_2 на розгляд Харківської міської ради або її структурних підрозділів.
В пункті 7 запиту ОСОБА_1 просила письмову відповідь передати їй особисто в руки, передчасно повідомивши її по номеру телефона НОМЕР_1 про місце, день та час отримання письмової відповіді, а електронний варіант відповіді направити на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 
Листом від 22.07.2025 №А-0-6/359/180-25.08-39 Департаменту земельних відносин Харківської міської ради на запит б/н від 15.07.2025 надано відповідь ОСОБА_1 , змістом якої є те, що за дорученням керівництва міської ради Департаментом земельних відносин Харківської міської ради (далі - Департамент) розглянуто звернення №б/н від 15.07.2025 (вх. №А-0-6/359/180-25 від 15.07.2025) щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 та з інших питань. За результатами розгляду, в межах компетенції, повідомляємо, що Департаментом було розглянуто звернення від 26.06.2025 (вх. №А-0-6/308/180-25 від 26.06.2025) з аналогічних питань та надано відповідь листом від 03.07.2025 №А-0-6/308/180-25.08-39.
До листа від 22.07.2025 №А-0-6/359/180-25.08-39 додано копію відповіді від 03.07.2025 №А-0-6/308/180-25.08-39, з якої вбачається, що за дорученням керівництва міської ради Департаментом земельних відносин Харківської міської ради розглянуто запит ОСОБА_1 від 26.06.2025.
На підтвердження надіслання відповідей на запити позивача Харківською міською радою надані копії реєстру відправлень поштової кореспонденції у маркованих конвертах Департаменту земельних відносин Харківської міської ради за липень 2025 року, в яких зазначено дату відправки, вихідний номер і ім`я адресата.
Позивачка вважає, що оскільки відповідачем не надано належних доказів надіслання та вручення їх відповіді на запит від 15.07.2025, а також, у зв`язку з тим, що позивачка зазначала у запиті, що просить письмову відповідь передати їй особисто в руки, передчасно повідомивши її по номеру телефону НОМЕР_1 про місце, день та час отримання письмової відповіді, а електронний варіант відповіді направити на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 , то Харківська міська рада допустила протиправну бездіяльність щодо не надання відповіді на запит на отримання інформації від 15.07.2025.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав та інтересів позивача у публічно-правових відносинах.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, а згідно з ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. 
Суспільні відносини з приводу розгляду та вирішення звернень громадян, а також обігу наданої у відповідь на такі звернення інформації унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про інформацію", Закону України "Про розгляд звернень громадян", Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII "Про інформацію" (далі за текстом - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі за текстом - Закон № 2939-VI).
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (стаття 2 Закону № 2939-VI).
Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.
Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію (п. 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI).
Відповідно до статті 12 вказаного Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (частина 4 статті 13 Закону № 2939-VI).
Згідно з статтею 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.
За змістом частини 5 статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Частинами 1, 2 ст. 23 Закону № 2939-VI визначено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 2939-VI відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звернулась до Харківської міської ради з запитом від 26.06.2025 на отримання інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".
15.07.2025 позивачка повторно звернулась до Харківської міської ради з запитом на отримання інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".
На зазначений запит Департаментом земельних відносин Харківської міської ради надано відповідь від 22.07.2025 №А-0-6/359/180-25.08-39 за дорученням керівництва міської ради, відповідно до якої звернення позивача від 26.06.2025 (вх. №А-0-6/308/180-25 від 26.06.2025) з аналогічних питань розглянуто та надано відповідь листом від 03.07.2025 №А-0-6/308/180-25.08-39. До листа від 22.07.2025 №А-0-6/359/180-25.08-39 додано копію відповіді від 03.07.2025 №А-0-6/308/180-25.08-39.
Відповіді, надані позивачці на її запити від 26.06.2025 та від 15.07.2025, містяться у внутрішньому реєстрі відправлень поштової кореспонденції Департаменту земельних відносин Харківської міської ради за липень 2025 року.
Водночас у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про надсилання (вручення) відповіді на запит на поштову адресу позивачки.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.02.2021 у справі №460/1684/19, при вирішенні питання, в який момент часу обов`язок щодо надання відповіді на запит вважається виконаним у разі пересилання відповіді на запит поштою, то таким моментом є здача документа на пошту. Натомість реєстрація відповіді на запит як вихідного документа у журналі реєстрації вихідної документації розпорядника інформації і присвоєння за фактом реєстрації вихідного номера не є моментом завершення перебігу строку на надання відповіді, визначеного законом.
Зважаючи на імперативно встановлений обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на інформаційний запит, а також його статус у відповідних правовідносинах як суб`єкта владних повноважень, суд уважає, що саме розпорядник інформації у випадку виникнення спору повинен довести факт не лише надіслання відповіді, а й її вручення запитувачу інформації чи повернення конверту без вручення із зазначенням відповідних причин.
Відтак ризики неодержання відповіді на запит запитувачем інформації та можливі наслідки у формі відповідальності повністю покладені на суб`єкта владних повноважень - розпорядника інформації.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 800/369/17.
У постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 802/211/16-а, від 06.09.2019 у справі № 128/4752/15-а, від 25.06.2020 у справі № 802/1442/15-а, від 26.02.2021 у справі № 520/421/20 викладено правову позицію, відповідно до якої належними і допустимими доказами відправлення відповіді є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття, опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.
Однак відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження надіслання та отримання позивачем листа від 22.07.2025 №А-0-6/359/180-25.08-39 (відповідь на запит від 15.07.2025).
Колегія суддів звертає увагу, що особливість зазначеного розподілу тягаря доказування в адміністративних справах не дозволяє трактувати "сумніви" інакше, як неспроможність суб`єкта владних повноважень, до якого звернено позовом, переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних дій у спірних відносинах, тобто невиконання ним свого процесуального обов`язку.
При цьому необхідно зауважити, що у своєму запиті позивачка вказала електронну пошту та номер телефону, як контактні дані, за допомогою яких з нею можна зв`язатися для отримання відповіді особисто та надіслати в електронному вигляді. Проте відповідач не скористався ними як альтернативними засобами доведення змісту відповіді до заявника та повідомлення про результати розгляду її запиту.
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем допущено бездіяльність в частині не надання відповіді на запит позивачки, що не відповідає критеріям правомірності, визначених нормою частини 2 статті 2 КАС України.
Доводи апеляційної скарги про те, що Харківською міською радою було належним чином виконано обов`язок щодо надання відповіді на запит, ґрунтуються виключно на посиланні на внутрішні реєстри вихідної кореспонденції та факт реєстрації листів, що не може вважатися належним доказом виконання обов`язку розпорядника інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» та усталеної судової практики Верховного Суду.
Відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт направлення відповіді на адресу позивачки, зокрема: опису вкладення у поштове відправлення, списку згрупованих поштових відправлень із відміткою оператора поштового зв`язку, повідомлення про вручення, доказів повернення конверта без вручення або доказів направлення відповіді електронною поштою.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з метою ефективного захисту прав позивачки слід задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Харківської міської ради щодо не надання відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 від 15.07.2025 та зобов`язання Харківську міську раду надати ОСОБА_1 відповідь на інформаційний запит від 15.07.2025, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення таких аргументів.
Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи відповідача, що стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 у справі № 520/22728/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова