П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/19342/25	

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,
повний текст судового рішення
складено 28.11.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Голуб В.А.,
суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі № 420/19342/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому позивачка просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо не внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 23,52 га, яка знаходиться на території Лиманської територіальної громади (колишньої Степової сільської ради масив № 38 діл. № 38) Роздільнянського району Одеської області з кадастровим номером 5123985300:01:002:0387;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 23,52 га, яка знаходиться на території Лиманської територіальної громади (колишньої Степової сільської ради масив № 38 діл. № 38) Роздільнянського району Одеської області з кадастровим номером 5123985300:01:002:0387 та закрити Поземельну книгу, яка була відкрита на земельну ділянку площею 23,52 га і яка знаходиться на території Лиманської територіальної громади (колишньої Степової сільської ради масив № 38 діл. № 38) Роздільнянського району Одеської області з кадастровим номером 5123985300:01:002:0387.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Так, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення. Під час розгляду справи судом встановлено, що в даному випадку Роздільнянським районним судом Одеської області в рішенні від 27.11.2024 по справі № 511/2395/23 при вирішенні питання про скасування права власності на земельну ділянку, судом одночасно не було вирішено питання про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5123985300:01:002:0387 за ОСОБА_2 . Таким чином, скасування в судовому порядку права власності на земельну ділянку за відсутності судового рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, не є підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про скасування державної реєстрації відповідної земельної ділянки. З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до положень чинного законодавства, та у межах наданих повноважень, а тому в даному випадку відсутні підстави для задоволення позову.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначила наступне. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.11.2024 по справі № 511/2395/23 до Державного реєстру речових прав 18.02.2025 були внесені зміни, а саме – скасована державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 23,52 га, кадастровий номер 5123985300:01:002:0387, реєстрація якої була раніше проведена на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 024738, виданого Степовою сільською радою Роздільнянського району Одеської області 01.02.2001, який вказаним рішенням суду було визнано недійсним та скасовано. При цьому, скасування державної реєстрації зазначеної земельної ділянки в Роздільнянському районному суді Одеської області по цій справі, предметом судового розгляду не було.
Позивачка вважає, що як об`єкт цивільних прав, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 23,52 га, яка знаходиться на території Лиманської територіальної громади (колишньої Степової сільської ради масив № 38 діл. № 38) Роздільнянського району Одеської області з кадастровим номером 5123985300:01:002:0387, перестала існувати, а тому відповідач мав скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.
Враховуючи вищевикладене, апелянтка просить суд задовольнити її апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 по справі № 420/19342/25, скасувати зазначене рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідач скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу. Так, у відзиві вказав, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.11.2024 у справі № 511/2395/23 державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 5123985300:01:002:0387 не скасована, а скасування речових прав на земельну ділянку не призводить до скасування її державної реєстрації. Тому у Головного управління Держгеокадастру в Одеській області були відсутні підстави для скасування державної реєстрації зазначеної земельної ділянки. З огляду на вказане, відповідач просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. А рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 у справі № 420/19342/25 залишити без змін. 
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки на підставі Державного акту серії I-ОД № 018457 від 01.02.2001 (а.с.14) на право приватної власності на землю площею 23,52 га на території Степової сільської ради масив № 38 діл. № 38, яка була передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Степової сільської ради народних депутатів Роздільнянського району Одеської області від 06.06.2000 № 64-ХХIII. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 161.
За п.1 рішення Степової сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 22.09.2020 № 725-VII позивачці було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 23,52 га на території Степової сільської ради Роздільнянського району Одеської області, на яку видано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 018457 від 01.02.2001.
На виконання вищевказаного рішення Степової сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 22.09.2020 № 725-VII, позивачка звернулась до проектної організації для складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 23,52 га згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД № 018457, виданим 01.02.2001, для присвоєння цій земельній ділянці кадастрового номеру. Водночас, позивачці було відмовлено у складанні технічної документації, оскільки ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , вже зареєстрована 06.09.2021 Великодолинською селищною радою Одеського району Одеської області на ім`я ОСОБА_2 , номер запису про право в державному реєстрі прав № 43808414, кадастровий номер земельної ділянки 5123985300:01:002:0387. Право власності на ОСОБА_2 було зареєстровано на підставі Державного акту серії І-ОД № 024738 від 01.02.2001 на право приватної власності на землю.
Не погоджуючись із вищевказаними обставинами, позивачка звернулась із позовом до Роздільнянського районного суду Одеської області в межах справи № 511/2395/23.
Колегія суддів звертає увагу, що вказані обставини встановлені рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області по справі № 511/2395/23 від 27.11.2024, яке набрало законної сили 30.12.2024.
В свою чергу, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.11.2024 по справі № 511/2395/23 було визнано недійсним та скасовано Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ОД № 024738, виданий Степовою сільською радою Роздільнянського району Одеської області 01.02.2001, який посвідчує право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 23,52 га, розташовану на території колишньої Степової сільської ради, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_1 , передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Степової сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 06.06.2000 № 64-ХХІІІ, кадастровий номер 5123985300:01:002:0387. Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 23,52 га, розташовану на території колишньої Степової сільської ради, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер 5123985300:01:002:0387, реєстраційний номер запису про право власності 43808414 від 06.09.2021 за ОСОБА_2 .
На виконання вищевказаного судового рішення, до Державного реєстру речових прав 18.02.2025 були внесені зміни, а саме – припинено речове право ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 23,52 га, кадастровий номер 5123985300:01:002:0387, реєстрація якої була раніше проведена на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 024738, виданого Степовою сільською радою Роздільнянського району Одеської області 01.02.2001 (а.с.24).
На думку позивачки, з набранням судовим рішенням по справі № 511/2395/23 законної сили та внесенням відомостей до Державного реєстру речових прав про припинення речового права, земельна ділянка з кадастровим номером 5123985300:01:002:0387 перестала існувати. Враховуючи вказане, позивачка звернулась із заявою (а.с.25-26) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5123985300:01:002:0387.
Водночас, Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області листом від 15.05.2025 року (а.с.27) відмовлено представнику позивачки у внесенні до Державного земельного кадастру відповідних відомостей, посилаючись на те, що згідно з рішенням по справі № 511/2395/23 скасовано лише право власності на земельну ділянку, а не її державна реєстрація.
ОСОБА_1 вважає, що подальша наявність відомостей щодо скасованих прав на земельну ділянку з кадастровим номером 5123985300:01:002:0387 у Державному земельному кадастрі порушуватиме її право на користування належною їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД № 018457 від 01.02.2001 земельною ділянкою площею – 23,52 га. Таким чином, єдиним можливим та ефективним засобом захисту прав позивачки, на її переконання, є скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5123985300:01:002:0387.
Не погоджуючись із вищевказаною бездіяльністю Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, позивачка звернулась до адміністративного суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Позиція Верховного Суду стосовно застосування цієї статті Основного Закону України сформована, зокрема у постановах від 22 квітня 2019 року у справі № 809/697/18, від 19 червня 2019 року у справі № 2340/3649/18, від 20 лютого 2020 року у справі № 0940/1534/18, від 08 вересня 2020 року у справі № 806/2983/17, від 17 вересня 2020 року у справі № 0240/2435/18-а, від 24 травня 2023 року у справі № 640/25350/21 та від 02 жовтня 2024 року у справі № 400/4760/21.
Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
За змістом частини першої статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до частини першої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Частиною другою статті 79-1 Земельного кодексу України роз`яснено, що формування земельних ділянок здійснюється:
у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;
шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;
за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);
за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території..
Частиною третьою статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. У частині 4 статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
За змістом частини п`ятої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Згідно з частиною тринадцятою цієї статті земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:
поділу або об`єднання земельних ділянок;
скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;
якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
В свою чергу, за приписами частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI (далі - Закон № 3613-VI) державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:
поділу чи об`єднання земельних ділянок;
якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;
ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Отже, колегія суддів зазначає, що внесення відомостей щодо скасування державної реєстрації, у разі визнання такої реєстрації незаконною, може здійснюватися виключно на підставі рішення суду.
Як вірно вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, Роздільнянським районним судом Одеської області в рішенні від 27.11.2024 по справі № 511/2395/23 при вирішенні питання про скасування права власності на земельну ділянку не було вирішено питання про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5123985300:01:002:0387 за ОСОБА_2 . Про зазначене вказує і позивачка у своїй апеляційній скарзі.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скасування в судовому порядку права власності на земельну ділянку за відсутності судового рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, не є підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про скасування державної реєстрації відповідної земельної ділянки.
Посилання апелянтки на те, що, як об`єкт цивільних прав, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського з кадастровим номером 5123985300:01:002:0387, перестала існувати, а тому відповідач мав скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, колегія суддів вважає помилковим, адже скасування державної реєстрації земельної ділянки вимагає дотримання законодавчо визначеної процедури.
Враховуючи викладене, колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції, що приймаючи рішення від 15.05.2025 про відмову у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 23,52 га, із кадастровим номером 5123985300:01:002:0387, відповідач діяв відповідно до положень чинного законодавства, та у межах наданих повноважень, а тому в даному випадку відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
За пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені ст. 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої ст. 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 150, 151, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі № 420/19342/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко