Справа № 442/9383/25 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І. 
Провадження № 22-ц/811/4490/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Підлужного В.І.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - Попів-Кішко Роксолани Йосипівни на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в грудні 2025 року  ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.
В обґрунтування заяви покликається на те, що ОСОБА_3 має намір звернутися до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину № 630 від 29 липня 2025 року, виданого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Любов Володимирівною та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обмежень індексний номер 3179613646020 від 29 липня 2025 року, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 з одночасним виключенням з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 60904616 від 29 липня 2025 року про реєстрацію права власності, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає себе фактичним спадкоємцем за законом після смерті брата, ОСОБА_4 , має намір звернутися до суду з позовною заявою про оскарження свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав заявника, а накладення арешту на квартиру є співмірним із заявленими позивачем вимогами. 
З наведених підстав просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 630 від 29 липня 2025 року, виданого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Любовю Володимирівною (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 3179613646020).
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Попів-Кішко Р.Й. про забезпечення позову подану до подання позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Любов Володимирівни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.
Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_3 - Попів-Кішко Роксолана Йосипівна,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не дослідив жодні обставини чи надані на їх підтвердження докази, щоб переконатися у підставності позовних вимог та в необхідності забезпечення позову. Крім того, суд не врахував доводів заявника щодо ймовірного продажу відповідачем спірного майна, оскільки ОСОБА_1 вивозить з квартири за адресою:
 АДРЕСА_2 речі,
що є однією з ознак підготовки до продажу квартири. Враховуючи характер спірних правовідносин вважає,що вимоги заяви, а саме, накладення арешту на квартиру, необхідно задовольнити, оскільки можливе подальше відчуження відповідачем спірного майна об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача у випадку задоволення позовних вимог. Вважає помилковим висновок суду про те, що заява про забезпечення позову є недостатньо обгрунтованою. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову.
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів того, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову, істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не надано доказів, які б підтверджували родинні відносини зі спадкодавцем ОСОБА_4 , не надано доказів звернення до нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , не надано доказів реального наміру відповідача відчужити майно та бажання навмисно ухилитися від виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
10 грудня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання ним позовної заяви до ОСОБА_1 , за участю приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Любов Володимирівни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обмежень індексний номер 3179613646020 від 29 липня 2025 року, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 з одночасним виключенням з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 60904616 від 29 липня 2025 року про реєстрацію права власності, мотивуючи заяву тим, що невжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову – заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, – навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову заявник повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. 
Якщо рішення в справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди має бути необхідним та спів мірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача. 
У постанові від 24 квітня 2024 року у справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що як характер спору (майновий чи немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення в конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. 
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати не лише виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з метою сприяння ефективному захисту, поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначила, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; ефективний захист, поновлення прав позивача, підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову заявник повинен обґрунтовувати підстави застосування зазначеного ним заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 вважає себе спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 та має намір оскаржити свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_1 , видане приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Любовю Володимирівною (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3179613646020), він звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
Зі змісту заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання ним позовної заяви вбачається, що така взагалі не містить обґрунтувань необхідності вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, у заяві немає посилань на підстави застосування зазначеного заявником заходу забезпечення позову до подання позовної заяви, не зазначено обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.
В поданій заявником заяві про забезпечення позову, ОСОБА_3 покликався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і не сприятиме ефективному захисту, поновленню його порушених прав та інтересів, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Лише незгода заявника з отриманням ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
Частина 4 статті 152 ЦПК України передбачає, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом. 
Однак як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_3 протягом десяти днів позовну заяву, до подання якої просив вжити заходи забезпечення позову, до суду першої інстанції не подав, звернувшись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_3 , його представник не надали суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження подання ОСОБА_3 протягом десяти днів після подання заяви про забезпечення позову позовної заяви, про забезпечення позову у якій до її подання звернувся ОСОБА_3 . 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - Попів-Кішко Роксолани Йосипівни – залишити без задоволення.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії суддів, повна постанова складена 20 квітня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 
Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк