Справа № 161/3519/26 
Провадження № 1-кп/161/761/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк        18 березня 2026 року 
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 , 
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника- ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12025030580003008, що надійшов з Луцької окружної прокуратури 13.02.2026 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, студента ІІІ курсу ЛНТУ, не судимого, 
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 16 грудня 2025 року близько 21.25 год., перебуваючи в маршрутному таксі №24, під час його зупинки на зупинці громадського транспорту «Школа №5», що поблизу будинку №18 по пр.Перемоги м.Луцька, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, неодноразово продовженого у встановленому законом порядку, в період вчинення кримінального правопорушення - Указом Президента України №793/2025 від 20 жовтня 2025 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», шляхом ривка з рук потерпілого ОСОБА_6 , відкрито викрав мобільний телефон марки «Xiaomi 15Т Pro», вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/103-25/16695-ТВ станом на 16.12.2025 складала 24 166,33 грн., та, утримуючи його при собі, втік з маршрутного таксі, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 24 166 гривень 33 копійки.
Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, тобтовідкрито викрав чуже майно (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, дав показання, що 16 грудня 2025 року ввечері знаходився у маршрутному таксі №24, де бачачи в руках потерпілого телефон, шляхом ривка відкрито його викрав та вибіг. Телефон у нього було вилучено працівниками поліції та повернуто потерпілому. Причини такої своєї поведінки пояснити не може. У вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого, добровільно відшкодував завдану потерпілому моральну шкоду та просив суворо його не карати. 
Потерпілий в судовому засіданні ствердив показання обвинуваченого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, мобільний телефон йому повернуто працівниками поліції, а моральну шкоду обвинуваченим повністю добровільно відшкодовано, тому він не наполягає на суворому покаранні обвинуваченого.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового провадження, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, не проводиться їх дослідження.
При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд, за результатами судового розгляду, відносить щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Приходячи до висновку про наявність такої пом`якшуючої обставини як щире каяття, суд виходить із практики Верховного Суду, згідно якої основною формою прояву щирого каяття є повне визнання своєї вини та правдива розповідь про всі відомі обставини вчиненого злочину. Щире каяття повинно ґрунтуватись на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Така правова позиція відображена у постанові Верховного суду від 30.10.2018 (справа №559/1037/16к).
Так, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення дав детальні та вичерпні показання, висловив жаль з приводу своєї поведінки, особисто вжив реальних заходів для виправлення ситуації – відшкодувавши моральну шкоду потерпілому та вибачився перед ним.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.
Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд виходить із наступного.
Так, статтями 50, 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З огляду на указану мету та принципи справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Так, обвинувачений ОСОБА_4  вчинив кримінальне правопорушення, яке, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, однак вину визнав повністю, під час судового розгляду у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що такі дії вчинені ним спонтанно, свою поведінку він пояснити не може, він вів та веде добропорядний спосіб життя, навчається та здобуває вищу освіту, де характеризується виключно позитивно, як і по місцю попереднього начання та роботи, що стверджується поданими характеристиками; запевнив, що вчинив такі дії лише раз, вкрай критично оцінює і засуджує свій вчинок, висловив жаль щодо скоєного та твердо заявив про намір утримуватися від будь-яких протиправних дій; збитки відшкодовані, шляхом повернення працівниками поліції викраденого ним мобільного телефону, а також добровільного відшкодування ним особисто спричиненої потерпілому моральної шкоди, в зв`язку з чим потерпілий не наполягав на його суворому покаранні, обвинувачений є особою зовсім молодого віку – 2003 р.н. та лише фактично розпочинає доросле життя.
На думку суду, конкретні обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого правопорушення та дають суду підстави для застосування до нього положень ст. 69 КК України і призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, установленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.
Крім того, відповідно до ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
ОСОБА_4 є особою молодого віку, студент, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тобто вперше вчинив кримінальне правопорушення, повністю визнав свою вину, жодних компрометуючих відомостей стосовно нього після вчинення злочину не надходило.
Даних, які б негативно характеризували ОСОБА_4 , під час досудового розслідування та в ході судового розгляду не встановлено.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, та наявності обставин, які зменшують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання, шляхом застосування до нього положень ст.75 КК України.
Також суд враховує, що протягом досудового розслідування та судового провадження ОСОБА_4 не ухилявся від органів слідства та суду, виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, що дає підстави вважати, що він належним чином зможе виконати обов`язки, які слід покласти на нього на підставі ст.76 КК України.
Суд не вбачає підстав для визнання активного сприяння розкриттю злочину обставиною, яка пом`якшує його покарання , оскільки в обвинувальному акті про наявність такої обставини не зазначається, а в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про надання ним органу досудового розслідування або суду допомоги у з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, суд зараховує обвинуваченому ОСОБА_4 в строк основного покарання, термін його попереднього ув`язнення – з 17.12.2025 (день затримання) по 18.12.2025 (дата постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На думку суду, обрана міра покарання, враховуючи вимоги ст.50, 65 КПК України та конкретні обставини вчинення даного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, є необхідною та достатньою для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Речові докази, згідно ст.100 КПК України, відповідно, залишити та повернути за належністю законним володільцям.
Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .
Арешт, накладений на майно, згідно ухвал слідчого судді від 19.12.2025, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, – скасувати. 
Оскільки суд звільняє обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України, тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною залишати місце свого проживання у певний період доби та з покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України, щодо ОСОБА_4 слід скасувати.
При цьому, звільнивши обвинуваченого з-під домашнього арешту, суд, на підставі ч.3 ст.194 КПК України, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.186 КК України, призначивши покарання із застосуванням ст.69 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речові докази: 
-мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «15T Pro» сірого кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із чохлом прозорого кольору із чорними вставками, що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_6 – залишити за належністю останньому;
-курточку чорного кольору марки «oodji» розміру М з металевою застібкою, бейсболку чорного кольору з шкіряним картузом, на якій наявний надпис «NEVER DOUBT YOUR INSTINCTS», спортивні кросівки марки «Nike» чорного кольору із білою підошвою, пластикову карточку «city card» із номером 01102-84142-4– повернути за належністю - ОСОБА_4 . 
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави 1782 (одну тисячу сімсот вісімдесят дві) грн 80 (вісімдесят) коп. судових витрат у справі за проведення судової товарознавчої експертизи.
Арешт, накладений на майно, згідно ухвал слідчого судді від 19.12.2025, – скасувати. 
Обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною залишати місце свого проживання у певний період доби та з покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України - скасувати.
На підставі ч.3 ст.194 КПК України, зобов`язати ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 в строк основного покарання, термін його попереднього ув`язнення – з 17.12.2025 по 18.12.2025, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду        ОСОБА_1