Справа №442/8945/25 
Провадження №2/442/229/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Медведика Л.О., 
за участю секретаря Далявської Л.І., 
представника відповідача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, 
в с т а н о в и в :
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 27 квітня 1996 року та зареєстрований у виконавчому комітеті Яворівської сільської ради Турківського району Львівської області, актовий запис №1. 
В підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що від даного шлюбу у них народилося троє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_3 донька ОСОБА_6 , яка є неповнолітньою.
Вказує на те, що стосунки між ними протягом останніх двох років стали погіршуватись. Відповідач зраджує їй у подружній вірності, завдає їй морального болю та страждань. З липня 2025 року проживають окремо та не підтримують відносин. В зв`язку з цим вона дійшла до висновку, що стосунки зберегти неможливо, так як вони стали чужими людьми.
Позивач в судове засідання не з`явилася. Від її представника – адвоката Бондарук О.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Просила задоволити позов у повному обсязі.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Забезпечив участь свого представника ОСОБА_1 , який зазначив, що його довіритель категорично заперечує проти розірвання шлюбу. Він поважає та цінує свою дружину і не бажає припинити їхні стосунки. Шлюб існує 30 років, від якого у сторін народилось троє дітей. Примирення між ними було добре, однак не призвело до бажаного результату. Шлюбні відносини між ними були востаннє у 2025 році, факту подружньої зради не було. 
Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
З оглянутого свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 вбачається, що між сторонами 27 квітня 1996 року був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Яворівської сільської ради Турківського району Львівської області, актовий запис №1. 
Від даного шлюбу у сторін народилось троє дітей, двоє з яких повнолітні та з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.08.2009 року вбачається, що донька ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 та на даний час не досягла повноліття.
Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). 
 
Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
 
Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.
Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання позивача будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого припинилось між сторонами почуття взаємної любові, поваги та дружби, внаслідок чого вони не підтримують подружніх відносин протягом тривалого часу.
Як встановлено в судовому засіданні, наданий судом термін для примирення між позивачем та відповідачем до позитивного результату не привів, позивач поновлювати сімейні стосунки не бажає, а сторона відповідача в свою чергу не представила суду доказів та не навела суду жодних обставин, за яких можливе примирення з позивачем та ним не наведено аргументованих фактів та підстав, які б свідчили про можливе збереження сім`ї.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, є недоцільним та неефективним, оскільки не бачить можливості такого примирення між ними. Цей строк не змінить відношення позивача до шлюбу, його небажання відновлювати подружні стосунки з відповідачем.
Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Крім того, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно з ч. 2ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Суд вважає, що сім`я « ОСОБА_7 » остаточно розпалась і зберегти її неможливо. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують шлюбних відносин, протягом тривалого часу проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення. 
Висновок суду в даному випадку відповідає вимогам ст.112 СК України та п.10 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно яких суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4,7,10,81,141, 263-266 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в :
Позов задоволити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ), укладений 27 квітня 1996 року та зареєстрований у виконавчому комітеті Яворівської сільської ради Турківського району Львівської області, актовий запис №1. 
Сторони не заявили клопотань про зміну прізвищ.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Суддя Медведик Л.О.