ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 671/300/25>
Провадження № 22-ц/820/350/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,
з участю апелянтки, представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області в складі судді Андрущенка О.Ю. від 30 жовтня 2025 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що 14.10.2009 між позивачкою та ОСОБА_3 укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер.
Позивачка познайомилась з ОСОБА_3 в вересні 2002 і з цього часу спільно проживали, вели спільний побут, виховували сина чоловіка, ОСОБА_2 , відповідача у справі.
За життя чоловіка в сторін були гарні відносини, однак після смерті ОСОБА_3 постало питання поділу спадкового майна, у зв`язку з чим відносини погіршились. На даний час триває судовий розгляд справи № 686/34259/24 у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області щодо квартири АДРЕСА_1 .
Тому є необхідність встановити факт проживання однією сім`єю позивачки з ОСОБА_3 без укладення шлюбу в період з вересня 2002 по 14.10.2009 року, що пришвидшить розгляд вказаної справи Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області.
Тож просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_3 в період з 01.09.2002 до укладення шлюбу 14.10.2009 року, за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та задовольнити позов. Вказує, що встановлення факту проживання однієї сім`єю без шлюбу захистило б її права від спекуляцій відповідача на інше майно, яке вона з чоловіком набули за час спільного проживання з 2002 року та до смерті чоловіка.
На думку апелянтки, суд першої інстанції також помилково стягнув витрати на правничу допомогу у повному обсязі. Предмет спору в цій справі не є складним та не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Сторона відповідача не надала обґрунтованих доказів того, що підготовка процесуальних документів вимагала значного обсягу часу. Також відсутні відомості щодо вартості послуг за одиницю часу, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу. Апелянтка не була присутня в судовому засіданні під час розгляду питання про вирішення стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки змушена була залишити зал засідання через погіршення стану здоров`я, а отже, була позбавлена можливості представництва своїх інтересів під час вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу.

У відзиві ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення - без змін. Вказує, що відповідач до закінчення судових дебатів подав клопотання з відповідними доказами укладення договору про надання правничої допомоги та доказів оплати такого договору, вказані докази були надіслані стороні позивача, а суд належно врахував важливість справи для сторін, кількість засідань, обсяг виконаної роботи представником відповідача та стягнув усі витрати на професійну правничу допомогу відповідача.

В засіданні апеляційного суду апелянтка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Представники відповідача просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну. 

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Встановлено, що 14.10.2009 року між позивачкою та ОСОБА_3 укладено шлюб. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області розглядається цивільна справа № 686/34259/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку в майні. Об`єктом спору в цій справі є квартира АДРЕСА_1 .
Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту проживання позивачки з ОСОБА_3 з вересня 2002 по жовтень 2009 з врахуванням мети, для якої необхідно встановити цей юридичний факт, не є належним та ефективним способом захисту права. Між сторонами існує спір щодо спадкового майна, тож цей факт спільного проживання слід доказувати в межах справи про визнання права власності на спірну квартиру. З врахуванням обсягу виконаної представником відповідача роботи, кількості судових засідань та за відсутності доводів іншої сторони про неспівмірність заявлених витрат стягнуто з позивачки на користь відповідача заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Апеляційна скарга фактично не містить доводів на спростування висновків суду по суті заяви.
Суд першої інстанції правильно констатував, що між сторонами існує спір щодо спадкового майна, тож факт спільного проживання позивачки з батьком відповідача є однією з обставин, що входять до предмету доказування в справі про визнання права власності на спірне нерухоме майно.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про неправильність розподілу судових витрат, апеляційний суд враховує таке.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.
За ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд першої інстанції правильно констатував, що до клопотання представником відповідача додано договір про надання правничої допомоги від 20.02.2025 року, згідно якого адвокат Іваницький А.М. зобов`язався надавати ОСОБА_2 правничу допомогу під час розгляду справи 671/300/25. Сторони договору погодили фіксований розмір гонорару адвоката в розмірі 20000 грн. (п. 4.2 Договору). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 20022025 від 20.02.2025 відповідач сплатив представнику Іваницькому А.М. гонорар за надану правничу допомогу в сумі 20000 грн. 
Вказані докази були надіслані позивачці та її представнику.
Представник позивача вказував про відсутність підстав для стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на правничу допомогу, зважаючи на сумнівність факту укладення договору за перебування відповідача тривалий час за межами України та сплати ним гонорару.
При цьому суд правильно вказав про відсутність аргументів сторони позивача щодо неспівмірності заявленого розміру гонорару.
Той факт, що позивачка змушена була залишити зал засідання через погіршення стану здоров`я, не має істотного значення, оскільки в судовому засіданні брав участь її представник Лозюк С.Ф., який не наводив відповідних аргументів.
Отже, сторона позивача не заперечувала та не спростовувала співмірність витрат на правничу допомогу складності справи та обсягу виконаної представником роботи, тому суд правильно стягнув з неї на користь відповідача 20000 грн. витрат.

Обговорюючи заяву відповідача про стягнення 10000 грн. витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду справи, апеляційний суд враховує таке.
Правнича допомога ОСОБА_2 у справі згідно з договором про надання правової допомоги від 09.01.2026 року надавалася адвокатом Іваницьким І.М.
Згідно з п. 4.2. договору про надання правничої допомоги від 09.01.2026 року розмір гонорару адвоката встановлюється на основі фіксованого розміру та становить 10000 грн.
Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №09012026 від 09 січня 2026 року 10000 грн. сплачено відповідачем на користь адвоката Іваницького І.М.
З врахуванням заяви іншої сторони про зменшення розміру понесених витрат на правничу допомогу як неспівмірних апеляційний суд констатує, що заявлені витрати апелянта є завищеними та не відповідають витраченому адвокатом часу та обсягу наданих адвокатом послуг, що полягали у складанні відзиву щодо питання розподілу судових витрат на правничу допомогу та участі в 1 судовому засіданні в справі. 
Тож наявні підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, до 2000 грн.
У звязку з відхилення апеляційної скарги відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України вказані витрати в сумі 2000 грн. слід стягнути з позивачки на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2000 грн. понесених судових витрат. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 19 березня 2026 року.

Судді        Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк