В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1733/25
12 березня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025096120000073 від 29 вересня 2025 року, який надійшов з Богородчанського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із не повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

в с т а н о в и в :

28 вересня 2025 року, близько 21 години 30 хвилин, в одній з кімнат житлового будинку АДРЕСА_1 , між ОСОБА_4 та його співмешканкою ОСОБА_5 на побутовому ґрунті, у зв`язку із попередніми непорозуміннями, виник конфлікт, під час якого ОСОБА_4 вирішив спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, відчуваючи свою перевагу перед потерпілою у фізичній силі, розуміючи те, що ОСОБА_5 фізично більш уразлива, наніс один удар рукою в область грудної клітки справа, від завданого удару потерпіла впала на підлогу, де ОСОБА_4 наніс декілька ударів рукою в область голови потерпілої. 
В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_5 завдано сильного фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки справа з переломом 6 та 7 ребер та садном, садна в ділянці 1-го пальця правої кисті, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. 
Згідно ст. З Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дії ОСОБА_6 відносяться до сфери регулювання законодавства про запобігання та протидії домашньому насильству, і таким чином, дане кримінальне правопорушення належить до кримінального правопорушення, що пов?язане з домашнім насильством.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені інкримінованованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України визнав дав показання, що 28 вересня 2025 року у вечірній час він перебував у будинку за місцем проживання у с. Горохолина разом із співмешканкою ОСОБА_5 де вони разом вживали алкогольні напої. Між ними на побутовому ґрунті виникла сварка, під час якої він умисно наніс потерпілій удар рукою в область грудної клітки, від чого вона впала на підлогу. Після цього він наніс ще декілька ударів потерпілій. Пояснив, що усвідомлює неправомірність своїх дій та те, що внаслідок його дій потерпілій були спричинені тілесні ушкодження. Обвинувачений зазначив, що у скоєному щиро кається, визнає, що своїми діями завдав потерпілій фізичного болю та тілесних ушкоджень. Повідомив, що не заперечує обставин, викладених у обвинувальному акті, та просить суд суворо його не карати.
Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого ним діяння, добровільності та істинності його позиції.
Інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження.
Крім того, судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, а тому не має сумніву в добровільності їх позиції, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд, з огляду на викладене, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та обмежив обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, даних що характеризують особу обвинуваченого, думки потерпілої щодо міри покарання, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя. 
Судом встановлено, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, класифікується, як нетяжкий злочин, не судимий, не працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений.
Суд, призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі в межах передбачених санкцією статті, за якою кваліфіковано його діяння з подальшим звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.
Вирішуючи можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд виходив із положень ст. 75 КК України, відповідно до якої особа може бути звільнена від відбування покарання, якщо суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість її виправлення без реального відбування покарання.
Так, суд враховує щире каяття обвинуваченого, повне визнання вини, відсутність заперечень щодо фактичних обставин справи, його процесуальну поведінку під час судового розгляду, що свідчить про усвідомлення ним протиправності вчиненого та критичне ставлення до своїх дій. Дані обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь суспільної небезпечності особи порівняно з типовими проявами злочинів даної категорії.
Суд виходить із того, що мета покарання, визначена ст. 50 КК України, полягає не лише в карі, а й у виправленні особи та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень. У конкретному випадку суд дійшов переконання, що ізоляція ОСОБА_4 від суспільства не є єдиним та необхідним засобом досягнення цієї мети, а контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації в поєднанні з покладеними на нього обов`язками є достатнім заходом впливу.
У кримінальному провадженні не застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження, речові докази відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі на строк 1(один) рік, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду й дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30 (тридцяти) днів із дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя