РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.02.2026
Справа № 522/19029/25
Провадження № 2/522/300/26
Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого - суддя Ярема Х.С., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі 1) Державної казначейської служби України, 2) Державної казначейської служби України, 3) Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями.
ВСТАНОВИВ:
22.08.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. 
Позивач просить суд: 
стягнути з Державного бюджету України шляхом списання державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 350 000 грн.
08.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
22.09.2025 відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав відзив на позовну заяву.
21.10.2025 відповідач Державна казначейська служба України подала відзив на позов.
ОСОБА_1 звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що 01.07.2024 вона була затримана працівниками поліції та відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 143759. Також в цей день з боку працівників поліції до неї було застосовано фізичну силу, в результаті чого вона отримала травми та моральні страждання. За наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 на незаконні дії працівників поліції, за результатами службового розслідування, до працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було застосовано заходи дисциплінарного впливу. Також за наслідками розгляду судом протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 143759 від 01.07.2024, провадження у справі було закрито, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Позивач вважає, що незаконними діями працівників поліції їй завдані моральні страждання, які вона оцінює в 350 000 грн. 
Департаменту патрульної поліції проти позову заперечує. Сам по собі факт складання протоколу, якщо справу закрито судом, у зв`язку із закінченням строків для накладення адміністративного стягнення, не є підставою вважати, що особі завдано моральної шкоди, оскільки складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжує правових наслідків для особи. Розмір моральної шкоди, як і причинно-наслідковий зв`язок між діями та шкодою не доведено, а саме по собі задоволення скарги на неправомірні дії працівників поліції не є підставою для встановлення причинного зв`язку між діями та шкодою. 
Державна казначейська служба України в посилається на те, що її не можна ототожнювати з державним бюджетом. Саме спричинення моральної шкоди з боку правоохоронного органу не доведено, як і не доведено розмір моральної шкоди.
Судом встановлено такі обставини справи.
01.07.2024 працівниками Управління патрульної поліції в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 143759, згідно з якоим ОСОБА_1 в м. Одесі, вул. Некрасова, 5 не виконала законні вказівки працівника поліції, а саме: не дотримувалась визначеної дистанції та шарпала за формений одяг, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.
Протокол від 01.07.2024 скеровано до суду для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 185 КУпАП (справа №522/11334/24). Постановою від 04.10.2024 Приморським районним судом м. Одеси закрив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків для накладення адміністративного стягнення.
На підставі наказів УПП в Одеській області від 09.07.2024 №490 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» та від 23.07.2024 № 515 «Про продовження строку проведення службового розслідування» за відомостями, які були викладені у зверненні ОСОБА_1 щодо події, які мали місце 01.07.2024 за участі працівників УПП в Одеській області, а також громадянок ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , проводилось службове розслідування. За результатами службового розслідування в діях сержанта поліції ОСОБА_2 та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 було встановлено дисциплінарний проступок, у зв`язку з чим до останніх були вжиті заходи дисциплінарного впливу.
З довідки КНП «Міська клінічна лікарня №11» від 01.07.2024 № 3584 вбачається, що 01.07.2024 ОСОБА_1 звернулась до лікарні, в результаті чого їй діагностовано «забій правого плечового поясу; забій лівого колінного суглобу».
З роздруківки дослідження колінного суглобу ОСОБА_1 від 03.07.2024, проведеної ЧП Вита-Меді Кабінет ультразвукової діагностики, вбачається наявність пошкодження латерального меніска та рекомендовано консультацію травматолога. 
З довідки КНП «Міська клінічна лікарня №11» від 08.08.2024 № 4386 вбачається, що 08.08.2024 ОСОБА_1 звернулась до лікарні, в результаті чого їй діагностовано «травму лівого колінного суглобу (01.07.2024)». 
Висновки суду. 
Предметом спору є заподіяння особі з боку органу державної влади моральної шкоди, а його підставами – притягнення працівників поліції до дисциплінарної відповідальності, закриття провадження у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Як на правову підставу відшкодування шкоди позивач посилається на ст. 23 та 1174 ЦК України.
Відповідачі заперечують доведення заявником факту шкоди, її розміру, заперечують свою вину та винні дії.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Стаття 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.
Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: 1) неправомірні дії цього органу, 2) наявність шкоди та 3) причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17). Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач (постанова Верховного Суду від 25.10.2021 у справі №686/27099/20).
Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає:
у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи ( ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані, зокрема, Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. 
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Отже, лише негативні емоції та незручності, що не досягли рівня страждання або приниження, не свідчать заподіяння моральної шкоди та, відповідно, не дають підстав для відшкодування.
Позивач стверджує, що обставинами (фактами), якими з боку УПП в Одеській області було заподіяно їй моральної шкоди є складення протоколу про адміністративне правопорушення провадження у справі про розгляд якого закрито судом, а також її неправомірне затримання з боку працівників поліції та застосування до неї з боку поліцейських фізичної сили, неправомірність застосування яких підтверджується притягненням працівників поліції до дисциплінарної відповідальності. 
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.
Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Позивач посилається на те, що наслідком неправомірних дій працівників поліції, які застосували по відношення до неї силу, є ушкодження її здоров`я.
На підтвердження цього позивач надає суду довідки, з яких вбачається наступне: 
- з довідки КНП «Міська клінічна лікарня №11» від 01.07.2024 № 3584 вбачається, що 01.07.2024 ОСОБА_1 о 20.41 год. звернулась до лікарні, в результаті чого їй діагностовано «забій правого плечового поясу; забій лівого колінного суглобу».
- з роздруківки дослідження колінного суглобу ОСОБА_1 від 03.07.2024, проведеної ЧП Вита-Меді Кабінет ультразвукової діагностики, вбачається наявність пошкодження латерального меніска та рекомендовано консультацію травматолога. 
- з довідки КНП «Міська клінічна лікарня №11» від 08.08.2024 № 4386 вбачається, що 08.08.2024 ОСОБА_1 о 16.30 год. звернулась до лікарні, в результаті чого їй діагностовано «травма лівого колінного суглобу (01.07.2024)».
Будь-якої вказівки на те, що діагнозтовані у ОСОБА_1 травми пов`язані з подіями, що були відображені в протоколі про адміністративне правопорушення та мали місце 01.07.2024 о 19.00 в м. Одесі, вул. Некрасова, 5, вказані довідки не містять, а сам по собі характер травм не є специфічним, що надавало б суду підстави вважати їх саме результатом вказаних подій.
Сам по собі факт задоволення заяви ОСОБА_1 щодо неправомірності дій працівників поліції та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників поліції та шкодою. Крім того, Верховний суд у постанові від 13.03.2019 у справі № 712/7385/17 вказав, що складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжує правових наслідків для особи та не порушує її права.
Отже, сам факт складення протоколу, якщо справу закрито, в тому числі й у зв`язку із закінченням строків для накладення адміністративного стягнення, не є підставою вважати, що особі, відносно якої складено протокол, спричинено моральну шкоду (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 312/262/18).
Верховний Суд у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22 зазначив, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками поліції під час складання протоколу усіх дій згідно з законом та в межах їхніх повноважень та за ознак відсутності свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій поліцейських щодо складання такого протоколу. 
Оскільки позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями поліцейських і шкодою, а саме по собі складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжує правових наслідків для особи та не порушує її права, то суд дійшов висновку, що позивачем не доведено неправомірності дій поліцейських та причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та шкодою, а тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. 
Підсумовуючи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено 23.02.2026. 

Суддя  Ярема Х.С.