ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/20449/23 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,
за участю секретаря судового засідання Григор`єва С.О.,
представника позивача адвоката Федоренко Т.Ф., 
представника відповідача Чучваги К.П., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДІТЕКС УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАРА ХОУМ Україна», правонаступником якого є ТОВ «ІНДІТЕКС УКРАЇНА» (далі - позивач/ТОВ «ІНДІТЕКС УКРАЇНА»), звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач/апелянт/ГУ ДПС у м. Києві) про визнати протиправними та скасування:
- податкового повідомлення-рішення від 12 квітня 2023 року № 25938/26-15-07-03-03-25, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 761 043 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 1 408 835, 00 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями - 352 209, 00 грн;
- податкового повідомлення-рішення від 12 квітня 2023 року № 25939/26-15-07-03-03-25, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 116 668, 00 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 105 663, 00 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями - 11 005, 00 грн;
- податкової вимоги від 09 травня 2023 року № 0011493-1304-2615 щодо податкового боргу ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» у розмірі 2 202 930, 80 грн;
- рішення про опис майна у податкову заставу від 09 травня 2023 року № 0011493-1304-2615.
Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на те, що висновки відповідача про наявність правових підстав для збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість та збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств зроблені без надання належної оцінки первинним документам, на підставі яких формувались показники бухгалтерського і податкового обліку, які підтверджують рух активів внаслідок господарських операцій, що відбулися у відносинах з ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН». Документами бухгалтерського і податкового обліку підтверджується реальність господарських операцій з ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН», які завершились до 01 листопада 2018 року. Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, позивач зазначив, що недоліки в оформленні певних первинних документів (зокрема, актів приймання виконаних будівельних робіт) не можуть бути єдиною підставою для висновку контролюючого органу про відсутність господарських операцій. Посилання відповідача на наявність кримінального провадження є необґрунтованим, оскільки останнє закрите у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення. У ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» були наявні необхідні матеріальні та технічні ресурси (у тому числі, залучені субпідрядники), достатні для виконання зобов`язань у межах господарських правовідносин. У частині обґрунтування протиправності податкової вимоги від 09 травня 2023 року № 0011493-1304-2615 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09 травня 2023 року № 0011493-1304-2615 позивач зазначив, що останні є похідними від спірних податкових повідомлень-рішень та підлягають скасуванню.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року позов ТОВ «ІНДІТЕКС УКРАЇНА» задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2023 року № 25938/26-15-07-03-03-25.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2023 року № 25939/26-15-07-03-03-25.
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 09 травня 2023 року №0011493-1304-2615, прийняту Головним управлінням ДПС у м. Києві.
Визнано протиправним та скасовано рішення про опис майна у податкову заставу від 09 травня 2023 року № 0011493-1304-2615.
Стягнуто на користь ТОВ «ІНДІТЕКС УКРАЇНА» судовий збір у розмірі 32 208, 00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що визначальним для податкових наслідків є реальність господарських операцій та підтвердження їх належними первинними документами, а не лише формальні посилання з боку контролюючого органу. Позивач надав сукупність доказів, які підтверджують фактичне виконання будівельно-монтажних робіт ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» у магазині «ZARA HOME» у ТРЦ «ДАФІ» (договір підряду, технічну документацію, кошториси, акти приймання-передачі об`єкта, платіжні доручення, акти/довідки КБ-2/КБ-3, зареєстровані податкові накладні, договір страхування БМР із вигодонабувачем позивачем, а також фото-звіти консультанта щодо ходу робіт), що у підсумку призвело до реальних змін у структурі активів платника та підтверджує ділову мету операцій. Суд критично оцінив аргументи податкового органу про неможливість виконання робіт через нібито ведення торгівлі у період ремонту, оскільки відповідач не надав належних і допустимих доказів цієї обставини: посилання в акті перевірки на додаток № 13 щодо виторгів РРО виявилось технічною помилкою, а сам додаток фактично не складався, що підтверджено листом ДПС. Водночас суд встановив за умовами суборенди та підряду, що оздоблювальні роботи виконувались у серпні-жовтні 2018 року і були завершені до 02 листопада 2018 року, що узгоджується з актами приймання-передачі приміщення та фото-звітом консультанта станом на 02 листопада 2018 року. Посилання відповідача на відсутність ресурсів у контрагента та аналіз баз даних ДПС (типу АІС «Податковий блок») саме по собі не доводить нереальність операцій, адже така податкова інформація має інформативний характер і не замінює доказів на підтвердження фактичної відсутності постачання/виконання робіт. При цьому можливе залучення персоналу/ресурсів через цивільно-правові договори, оренду, лізинг, субпідряд. В самому акті перевірки ДПС визнавала залучення субпідрядників контрагентом, а відповідач не пояснив, який саме обсяг ресурсів є достатнім для таких робіт та чому надані первинні документи не підтверджують їх виконання. Так само суд відхилив довід про кримінальне провадження, підкресливши, що сам факт розслідування не створює автоматичної підстави для заперечення реальності господарських операцій, тим більше, що провадження було закрите, а у реєстрі судових рішень відсутній вирок, який встановлював би конкретні обставини протиправної поведінки позивача. Будь-які матеріали досудового розслідування не мають наперед установленої сили та підлягають оцінці разом з іншими доказами. Контролюючий орган не довів недобросовісність чи нерозумність дій позивача та відсутність належної обачності при роботі з контрагентом. Враховуючи розподіл доказового тягаря (в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень саме відповідач має довести правомірність своїх рішень), суд констатував, що сукупність доказів підтверджує реальність операцій, а висновки ДПС про розрив ланцюга, лише перерахування коштів і документування без результату залишилися на рівні припущень. Тому суд визнав протиправними і скасував обидва податкові повідомлення-рішення (ПДВ і податок на прибуток). Як наслідок, суд зазначив, що податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу є похідними від спірних податкових повідомлень-рішень і за відсутності правомірного грошового зобов`язання також підлягають скасуванню. Оскільки позов задоволено повністю, суд стягнув з відповідача судовий збір на користь правонаступника позивача (ТОВ «ІНДІТЕКС УКРАЇНА») за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.
В апеляційній скарзі ГУ ДПС у м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН», неповно з`ясував обставини справи та неналежним чином оцінив зібрані у справі докази. Надані позивачем первинні документи, зокрема акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про їх вартість, не підтверджують фактичного виконання робіт, оскільки складені у листопаді 2018 року, коли у приміщенні магазину здійснювалась торгівля, що виключає можливість проведення будівельно-оздоблювальних робіт. Крім того, апелянт вказує, що у контрагента позивача були відсутні необхідні трудові та матеріально-технічні ресурси для виконання робіт у заявленому обсязі, а також відсутні операції з придбання матеріалів чи залучення субпідрядних організацій, що свідчить про документальне оформлення операцій без їх фактичного здійснення. При цьому апелянт зазначає, що суд безпідставно не врахував податкову інформацію, отриману з інформаційних баз ДПС, а також дані щодо наявності кримінального провадження, які у своїй сукупності свідчать про нереальність господарських операцій. У зв`язку з цим ГУ ДПС у м. Києві вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо протиправності спірних податкових повідомлень-рішень, а також похідних від них податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, оскільки за відсутності підстав для формування податкового кредиту та витрат податковий орган правомірно визначив позивачу відповідні грошові зобов`язання.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апелянта є безпідставними та не спростовують встановлених судом обставин справи. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надав належну оцінку доказам і дійшов правильного висновку про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН». На підтвердження цього позивач посилається на наявні у справі первинні документи, зокрема договір підряду, договір суборенди приміщення, акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, довідки КБ-3, платіжні доручення, зареєстровані податкові накладні, а також інші документи, які підтверджують фактичне виконання будівельно-монтажних робіт у приміщенні магазину «ZARA HOME» у ТРЦ «ДАФІ». Ремонтні роботи виконувалися у період серпень-жовтень 2018 року та були завершені до відкриття магазину, що підтверджується відповідними актами та іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції. Контролюючий орган не довів відсутності фактичного виконання робіт, а його висновки ґрунтуються виключно на припущеннях, зокрема щодо відсутності у контрагента достатніх трудових та матеріально-технічних ресурсів. Такі обставини самі по собі не свідчать про нереальність господарських операцій, оскільки законодавство не обмежує суб`єктів господарювання у можливості залучати субпідрядників або використовувати орендовані ресурси. Посилання відповідача на кримінальне провадження не може бути доказом фіктивності операцій, оскільки воно не завершилось обвинувальним вироком суду і не встановлює факту протиправної діяльності позивача чи його контрагента. Висновки контролюючого органу про нереальність операцій спростовуються матеріалами бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують відображення витрат на виконання будівельно-монтажних робіт, їх включення до складу основних засобів та подальше нарахування амортизації. 
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 35534928, адреса: площа Спортивна, будинок 1А, вежа А, поверх 15, місто Київ, 01001) зареєстроване 12 листопада 2007 року як юридична особа. Станом на дату розгляду справи перебуває у стані припинення, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Правонаступником ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» є ТОВ «ІНДІТЕКС Україна».
Наказом ГУ ДПС у м. Києві від 04 листопада 2021 року № 8726-п на підставі пункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, пункту 2 частини першої статті 13 розділу ІV, статті 25 розділу VІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та у зв`язку зі змінами пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» з 08 листопада 2021 року тривалістю 10 робочих днів.
За результатом проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві складено акт від 03 грудня 2021 року № 89802/Ж5/26-15-07-03-02, яким встановлені наступні порушення:
- підпункту 138.3.1 пункту 138.3, пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, пункту 134.1 статті 134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 105 663, 00 грн;
- підпункту «в» підпункту 14.1.185 па підпункту «в» підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188, пункту 185.1 статті 185, пункту 198.5 статті 198, пункту 189.1 статті 189, підпункту «а» пункту 198.1 та абзаців першого і другого підпункту 198.3 статті 198, пункту 198.6 статті 198 ПК України, підпункту 1 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23 вересня 2014 року № 966, підпункту 1 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 408 835, 00 грн;
- пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо несвоєчасного подання звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за січень 2018 року;
- пункту 63 статті 63 ПК України, пунктів 8.4, 8.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588, щодо не подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (за формою № 20-ОПП за 2019 рік).
21 грудня 2021 року ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» подало до Головного управління ДПС у м. Києві заперечення на акт перевірки від 03 грудня 2021 року № 89802/Ж5/26-15-07-03-02, у яких вказувало на необґрунтованість встановлених порушень.
Листом від 06 січня 2022 року № 376/6/26-15-07-03-02 ГУ ДПС у м. Києві повідомило, що враховуючи виникнення нових обставин при розгляді заперечень, отримання додаткових документів та пояснень, буде проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань, що стали предметом оскарження.
Наказом ГУ ДПС у м. Києві від 05 січня 2022 року № 21-п на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України у зв`язку з незгодою ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» з висновками акта перевірки від 03 грудня 2021 року № 89802/Ж5/26-15-07-03-02 та поданням заперечень разом з додатковими документами, призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА».
Наказом ГУ ДПС у м. Києві від 14 березня 2023 року № 997-п на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України у зв`язку зі змінами у пункті 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та незгодою ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» з висновками акта перевірки від 03 грудня 2021 року № 89802/Ж5/26-15-07-03-02 та поданням заперечень разом з додатковими документами, призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА». Визнано таким, що втратив чинність наказ ГУ ДПС у м. Києві від 05 січня 2022 року № 21-п.
За результатом проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві складено акт від 04 квітня 2023 року № 23685/Ж5/26-15-07-03-21, яким встановлені порушення:
- підпункту 138.3.1 пункту 138.3, пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 105 663, 00 грн;
- підпункту «в» підпункту 14.1.185 па підпункту «в» підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188, пункту 185.1 статті 185, пункту 198.5 статті 198, пункту 189.1 статті 189, підпункту «а» пункту 198.1 та абзаців першого і другого підпункту 198.3 статті 198, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, підпункту 1 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23 вересня 2014 року № 966, підпункту 1 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 408 835, 00 грн;
- пункту 63 статті 63 Податкового кодексу України, пунктів 8.4, 8.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588, щодо не подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (за формою № 20-ОПП за 2019 рік).
Вказаний висновок відповідача у акті перевірки від 04 квітня 2023 року № 23685/Ж5/26-15-07-03-21 мотивований наступним.
Первинні документи, а саме: акти приймання виконаних будівельних робіт від 22 листопада 2018 року № 1 та від 30 листопада 2018 року № 1, виписані ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» на адресу ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА», не фіксують факти здійснення господарських операцій, оскільки виписані у період, коли ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» здійснювались операції з надходження та реалізації товару, що виключає можливість проведення ремонтних робіт. В актах приймання виконаних будівельних робіт від 22 листопада 2018 року № 1 та від 30 листопада 2018 року № 1 зазначено, що останні складені за листопад 2018 року. У ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» відсутні відповідні трудові та матеріальні ресурси для виконання зазначених будівельних робіт, відсутні операції з придбання матеріалів та субпідрядних робіт. Наявна інформація щодо кримінального провадження № 32018100110000088, розпочатого 18 жовтня 2018 року за частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, яке закрите постановою слідчого від 12 грудня 2019 року. Здійснювалось лише перерахування грошових коштів, документування відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій. Встановлено розрив ланцюга постачання товару, що свідчить лише про документальне оформлення операцій з придбання та поставки товарів (послуг).
На підставі акта перевірки від 04 квітня 2023 року № 23685/Ж5/26-15-07-03-21, ГУ ДПС у м. Києві прийняло:
- податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2023 року № 25938/26-15-07-03-03-25, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 761 043, 00 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 1 408 835, 00 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями - 352 209, 00 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2023 року № 25939/26-15-07-03-03-25, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 116 668, 00 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 105 663, 00 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями - 11 005, 00 грн.
09 травня 2023 року ГУ ДПС у м. Києві склало податкову вимогу № 0011493-1304-2615 щодо податкового боргу ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» у розмірі 2 202 930, 80 грн та прийняло рішення № 0011493-1304-2615 про опис майна ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» у податкову заставу.
Позивач, не погодившись з прийнятими податковим органом податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою та рішенням про опис майна в податкову заставу, звернувся до суду з адміністративним позовом.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, коли платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Таким чином, положеннями ПК України прямо передбачено право контролюючого органу на проведення документальної позапланової перевірки у випадку, коли платником подано декларацію з від`ємним значенням ПДВ або із заявленим до відшкодування податком на додану вартість. Позивач у даній справі не заперечує ані законності підстав, ані правильності процедури проведення відповідної перевірки. Матеріали справи також не містять доказів, які б свідчили про порушення контролюючим органом порядку її здійснення. 
Щодо суті встановлених податковим органом порушень, слід зазначити про таке.
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з абзацами першим-другим пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму залишкової вартості окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму витрат на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів чи невиробничих нематеріальних активів, віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму дооцінки основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат уцінки відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму первісної вартості придбання або виготовлення окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів та витрат на їх ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення, у тому числі віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі продажу такого об`єкта невиробничих основних засобів або нематеріальних активів, але не більше суми доходу (виручки), отриманої від такого продажу.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.
Згідно із статтею 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім.
Так, господарські операції (поставка, купівля-продаж тощо) є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.
Про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Наявність таких обставин разом може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій. З метою дослідження фактичного постачання товарів/послуг у межах господарської діяльності необхідно встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання поставок, обсяги і зміст, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінювати такі докази кожний окремо та разом, а також разом з іншими доказами у справі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2020 року у справі № 826/7917/17.
У постанові від 04 червня 2020 року у справі № 825/1630/17 Верховний Суд зазначив, що за певних обставин первинні документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання. Водночас потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. В іншому випадку, первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку.
Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач дійшов висновку про наявність підстав для збільшення ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» грошових зобов`язань з податку на додану вартість та податку на прибуток у зв`язку з порушенням позивачем вимог Податкового кодексу України щодо формування податкового кредиту та витрат.
Зазначений висновок, викладений в акті перевірки від 04 квітня 2023 року № 23685/Ж5/26-15-07-03-21, мотивовано тим, що первинні документи, складені ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН», не підтверджують фактичного виконання будівельних робіт, оскільки оформлені у період здійснення позивачем господарської діяльності у приміщенні. Крім того, відповідач послався на відсутність у контрагента необхідних трудових та матеріальних ресурсів, наявність відомостей про кримінальне провадження, здійснення лише перерахування грошових коштів без фактичного результату операцій та встановлення «розриву» ланцюга постачання.
Водночас сторонами не заперечується, що між ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» (суборендар) та ТОВ «ГРУПА ЕСТЕЙТ Л.Т.Д.» (орендар) укладено договір суборенди від 06 квітня 2018 року № ХД-06/04/2018-01.
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 1.8 договору суборенди від 06 квітня 2018 року № ХД-06/04/2018-01 Орендар передає, а Суборендар бере у тимчасове платне користування приміщення для розміщення магазину роздрібної торгівлі товарами («ZARA HOME»). Приміщенням є частина будівлі ТРЦ «ДАФІ» загальною площею 458, 5 кв. метрів, що розташоване за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 9.
Згідно з підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 договору суборенди від 06 квітня 2018 року № ХД-06/04/2018-01 Орендар повинен передати, а Суборендар повинен прийняти приміщення для проведення оздоблювальних робіт за відповідним актом приймання-передачі приміщення.
Відповідно до пункту 1.2 договору суборенди від 06 квітня 2018 року № ХД-06/04/2018-01 дата початку суборенди - день, у який Суборендар відкриває приміщення для здійснення комерційної діяльності, про що сторони підписують акт приймання-передачі приміщення, як це передбачено пунктом 3.3 цього договору.
06 серпня 2018 року ТОВ «ГРУПА ЕСТЕЙТ Л.Т.Д.» та ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» підписали акт допуску (акт приймання-передачі приміщення для проведення оздоблювальних робіт) щодо приміщення у ТРЦ «ДАФІ» загальною площею 458, 5 кв. метрів, що розташоване за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 9.
02 листопада 2018 року ТОВ «ГРУПА ЕСТЕЙТ Л.Т.Д.» та ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» підписали акт приймання-передачі приміщення у ТРЦ «ДАФІ» загальною площею 458,5 кв. метрів, що розташоване за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 9.
На виконання умов договору суборенди від 06 квітня 2018 року № ХД-06/04/2018-01 з метою проведення оздоблювальних робіт у приміщенні у ТРЦ «ДАФІ» загальною площею 458,5 кв. метрів, що розташоване за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 9, між ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» (Замовник) та ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» (Підрядник) укладений договір підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН.
Судом встановлено, що ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» (ідентифікаційний код: 41610765, місцезнаходження: провулок Жуковського Василя, будинок 11, офіс 102, місто Київ, 01013,) зареєстроване як юридична особа 25 вересня 2017 року, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до пункту 1.1 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН, Підрядник зобов`язується виконувати і здавати Замовнику, а Замовник зобов`язується приймати і оплачувати окремі комплекси будівельно-монтажних робіт.
Згідно з пунктом 2.1 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН вартість робіт по кожному окремому проекту погоджується сторонами в кошторисі, що є невід`ємною частиною Спеціальної частини Технічної документації.
Відповідно до пункту 2.2 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН оплата робіт по кожному окремому проекту складається з наступних платежів: початковий платіж; проміжні платежі (якщо є); кінцевий платіж; відкладений платіж (гарантійний депозит). Розмір кожного із зазначених платежів (крім проміжних платежів) узгоджується сторонами в Спеціальній частині Технічної документації по кожному окремому проекту.
Згідно з пунктом 4.1 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН за 5 (п`ять) робочих днів до моменту завершення робіт по проекту (проміжного приймання окремих етапів проекту), Підрядник зобов`язується узгодити з Замовником і Консультантом дату і час приймання результатів робіт у формі технічної інспекції та візуального огляду об`єкта комісією у складі представників Замовника, Консультанта, представника Підрядника та представника компанії, яка буде здійснювати обслуговування об`єкта після виконання робіт (експлуатуюча компанія). Обов`язок щодо підготовки до підписання актів КБ-2 та КБ-3 лежить на Підряднику.
Відповідно до пункту 6.2 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН Замовник має право здійснювати контроль і нагляд безпосередньо через своїх представників або за допомогою інженерної організації (Консультанта).
Згідно з підпунктом 7.1.2 пункту 7.1 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН Підрядник, крім інших обов`язків, передбачених законодавством України та цим Договором, несе наступні обов`язки: страхувати ризик випадкової загибелі або випадкового пошкодження об`єкта робіт по проекту, матеріалу, обладнання та іншого майна, що використовується при виконанні робіт по проекту на користь Замовника і відповідальність за заподіяння при виконанні прихованих робіт шкоди іншим особам на страхову суму, що дорівнює загальній вартості робіт по проекту, а також надавати Замовнику копію укладеного договору страхування протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання Спеціальної частини Технічної документації.
Відповідно до підпункту 7.1.3 пункту 7.1 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН, Підрядник, крім інших обов`язків, передбачених законодавством України та цим Договором, несе наступні обов`язки: забезпечувати будівництво матеріалами, в тому числі деталями і конструкціями, необхідними для виконання робіт, попередньо погоджуючи зразки з представником Замовника, і при вимозі представника Замовника - проводити їх заміну, надавати замовнику документи на кожен вид наданих матеріалів та обладнання (сертифікати, паспорти, посвідчення), які підтверджують їх відповідність обов`язковим вимогам законодавства України. При цьому, Замовник має право забезпечувати будівництво будь-яким матеріалом самостійно, повідомивши про це Підрядника до придбання ним цього матеріалу.
Згідно з підпунктом 7.2.2 пункту 7.2 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН у разі потреби Замовника та на його вимогу, Підрядник, крім інших прав, передбачених цим Договором, має наступні права: у разі потреби залучити до виконання робіт за Договором третіх осіб (субпідрядників), однак, при цьому відповідати за їх дії, як за свої.
Відповідно до пункту 11.1 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 1 (одного) року, але у будь-якому випадку до повного виконання всіх прийнятих на себе сторонами зобов`язань за цим Договором. Якщо жодна зі Сторін не надасть письмового повідомлення щодо його розірвання за 30 календарних днів до закінчення його строку дії, Договір вважається продовженим на тих самих умовах на кожен наступний рік.
На виконання вимог пункту 1.2 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН у Спеціальній частині Технічної документації від 03 серпня 2018 року № 1 ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» (Замовник) та ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» (Підрядник) погодили такі умови: адреса виконання робіт - Україна, місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 9, ТРЦ «ДАФІ» (магазин «ZARA HOME»); початок виконання робіт - 06 серпня 2018 року; кінцевий строк виконання робіт - 02 листопада 2018 року.
На виконання пункту 2.1 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН, ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» (Замовник) та ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» (Підрядник) погодили Кошторисні розрахунки до Технічної документації від 03 серпня 2018 року № 1: загальна вартість робіт - 8 453 009, 04 грн.
Згідно з Актом приймання-передачі проектної документації від 03 серпня 2018 року ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» (Замовник) передало, а ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» (Підрядник) прийняло оригінали проектної документації для виконання робіт по об`єкту - магазин «ZARA HOME» в ТРЦ «ДАФІ» за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 9.
На виконання вимог пункту 8.5 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН відповідно до Акта приймання-передачі об`єкта від 06 серпня 2018 року ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» (Замовник) передало, а ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» (Підрядник) прийняло для виконання робіт об`єкт - магазин «ZARA HOME» в ТРЦ «ДАФІ» за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 9.
На виконання пункту 2.2 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» (Замовник) та ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» (Підрядник) у додатку № 4 до договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН погодили платежі: попередній платіж (після підписання Спеціальної частини Технічної документації) - у розмірі, що відповідає вартості необхідних матеріалів та обладнання (вказаних в кошторисі), однак не менше ніж 30 % та не більше ніж 50 % від вартості робіт по проекту (за вирахуванням суми 10 % з суми рахунку); проміжний платіж № 1 (через 30 календарних днів після дати початку робіт) - у розмірі частини загальної вартості робіт за фактично виконані роботи (за вирахуванням 10 % з суми рахунку); проміжний платіж № 2 (після готовності об`єкта для монтажу меблів) - у розмірі частини загальної вартості робіт за фактично виконані роботи (за вирахуванням 10 % з суми рахунку); кінцевий платіж № 3 (після повної готовності об`єкта) - у розмірі частини загальної вартості робіт за фактично виконані роботи (за вирахуванням 10 % з суми рахунку); відкладений платіж №1 (після передачі виконавчої документації на адресу Замовника) - у розмірі 70 % вирахувань, здійснених з попереднього, проміжних та кінцевого рахунків); відкладений платіж № 2 (протягом 1 року з дати прийняття виконаних робіт) - у розмірі 30 % вирахувань, здійснених з попереднього, проміжних та кінцевого рахунків).
Факт оплати робіт ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» на користь ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» на виконання умов договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН підтверджується копіями платіжних доручень на загальну суму 8 453 009, 04 грн, а саме: від 16 жовтня 2018 року № 101149 на суму 3 528 246, 38 грн; від 15 листопада 2018 року № 101257 на суму 1 726 320, 34 грн; від 17 грудня 2018 року № 101380 на суму 1 068 666, 91 грн; від 17 грудня 2018 року № 101381 на суму 111 912, 00 грн; від 03 січня 2019 року № 101475 на суму 123 462, 00 грн; від 15 січня 2019 року № 101508 на суму 186 097, 00 грн; від 15 січня 2019 року № 101509 на суму 176 880, 00 грн; від 15 січня 2019 року № 101510 на суму 745 958, 42 грн; від 01 березня 2019 року № 101707 на суму 549 826, 05 грн; від 16 грудня 2019 року № 102994 на суму 235 639, 74 грн.
За результатом виконання умов договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН, ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» та ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» підписали: довідку від 22 листопада 2018 року про вартість виконаних будівельних робіт на загальну суму 7 854 657 гривень 87 копійок; акт №1 від 22.11.2018 про приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 7 854 657, 87 грн; довідку від 30 листопада 2018 року про вартість виконаних будівельних робіт на загальну суму 598 351, 20 грн; акт № 1 від 30 листопада 2018 року про приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 598 351, 20 грн.
За наслідками господарських операцій з ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА», ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» склало податкові накладні та зареєструвало їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: від 16 жовтня 2018 року № 2 (загальна сума коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням ПДВ - 3 528 246, 38 грн, загальна сума ПДВ - 588 041, 06 грн); від 15 листопада 2018 року № 1 (загальна сума коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням ПДВ - 1 726 320, 34 грн, загальна сума ПДВ - 287 720, 05 грн); від 22 листопада 2018 року (загальна сума коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням ПДВ - 2 600 091, 12 грн, загальна сума ПДВ - 433 349, 52 грн); від 30 листопада 2018 року № 3 (загальна сума коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням ПДВ - 598 351, 20 грн, загальна сума ПДВ - 99 725, 20 грн).
Крім того, на виконання підпункту 7.1.2 пункту 7.1 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН, 06 серпня 2018 року між ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» укладено договір добровільного страхування будівельно-монтажних робіт № 3952351-10-10-00.
Згідно з пунктом 1.3 договору добровільного страхування будівельно-монтажних робіт № 3952351-10-10-00 від 06 серпня 2018 року вигодонабувачем за цим договором є ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА».
Пунктами 4.1 та 4.2 договору добровільного страхування будівельно-монтажних робіт № 3952351-10-10-00 від 06 серпня 2018 року визначено, що строк дії договору - до 02 листопада 2018 року, а місцем дії договору є територія будівельного/монтажного майданчика ТРЦ «ДАФІ» за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 9.
На виконання пункту 6.2 договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZН, ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» на підставі договору від 01 вересня 2017 року № 13/2017 залучило Консультанта для управління проектом - Представництво «АРХПРО АГ».
Згідно з пунктами 1.1 та 1.2 договору від 01 вересня 2017 року № 13/2017 Консультант як професійна компанія в галузі управління будівництвом зобов`язується за завданням ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» у встановлений термін надати комплекс експертних, управлінських, організаційних, ревізійно-контрольних і проектних послуг з ведення об`єктів ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА».
У додатку № 2 до договору від 01 вересня 2017 року № 13/2017 визначено, що Консультант надає послуги на об`єкті - магазин «ZARA HOME» у ТРЦ «ДАФІ» за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 9.
Протягом серпня-жовтня 2018 року Консультант надавав ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» щотижневі фото-звіти, які покроково відображають хід будівельно-монтажних робіт у магазині «ZARA HOME» у ТРЦ «ДАФІ» за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 9 (т. 5, а.с. 156 - т. 6, а.с. 25).
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише відсутність у контрагентів платника податків основних засобів, матеріальних та трудових ресурсів для виконання спірних господарських операцій; лише певні недоліки в оформленні первинних документів - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2023 року № 640/20596/18.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій є належним чином оформленими, містять усі обов`язкові реквізити, підписані уповноваженими особами та не мають дефектів форми, змісту чи походження, які відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ПК України могли б спричинити втрату ними юридичної сили та доказового значення.
При цьому контролюючим органом ні в акті перевірки від 04 квітня 2023 року № 23685/Ж5/26-15-07-03-21, ні під час розгляду справи судами не наведено конкретних недоліків форми, змісту або походження первинних документів позивача та його контрагента, які б свідчили про їх недостовірність чи фіктивність. Фактично доводи відповідача зводяться лише до заперечень щодо актів приймання виконаних будівельних робіт від 22 листопада 2018 року № 1 та від 30 листопада 2018 року № 1.
Оцінюючи наведені доводи апелянта про те, що зазначені акти не підтверджують фактичного виконання робіт, оскільки складені у листопаді 2018 року, коли нібито здійснювалась господарська діяльність магазину, колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається з акта перевірки, відповідач обґрунтовував свій висновок посиланням на зведену інформацію щодо виторгів реєстраторів розрахункових операцій у період проведення будівельно-монтажних робіт, яка, за твердженням контролюючого органу, містилась у додатку № 13 до акта перевірки. 
Водночас матеріали справи не містять зазначеного додатка, а відповідачем під час розгляду справи його також не надано. 
Крім того, як підтверджується листом Головного управління ДПС у м. Києві від 14 червня 2023 року №48873/6/26-15-07-05-07-07, під час оформлення матеріалів перевірки було допущено технічну помилку, оскільки в акті перевірки помилково зазначено посилання на додаток № 13, який фактично за результатами проведеної перевірки не складався.
За таких обставин контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували здійснення позивачем у період серпень-жовтень 2018 року торговельної діяльності у приміщенні магазину «ZARA HOME» у ТРЦ «ДАФІ» за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 9, що могло б виключати можливість проведення у цей час будівельно-монтажних робіт.
Колегія суддів також враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої формальні недоліки первинних документів повинні оцінюватися у сукупності з іншими обставинами справи, а перевага має надаватися реальності господарської операції та її економічному змісту (зокрема, постанови від 10 червня 2021 року у справі № 822/1238/14, від 22 грудня 2022 року у справі № 822/2028/16, від 02 травня 2023 року у справі № 160/4689/19).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції нібито обмежився формальною констатацією наявності первинних документів та не дослідив реальність операцій, колегія суддів відхиляє як такі, що не відповідають матеріалам справи. Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом першої інстанції оцінено не лише належність оформлення первинних документів, а й фактичні обставини виконання робіт і пов`язаний з ними рух активів: строки доступу до приміщення, період виконання будівельно-монтажних робіт, наявність контролю та супроводу проекту консультантом, фотофіксацію ходу робіт, здійснення оплат, складання актів КБ-2в/КБ-3, реєстрацію податкових накладних та інші документи, що в сукупності підтверджують економічний зміст операції.
Отже, висновок суду першої інстанції зроблено на підставі комплексної оцінки доказів у їх сукупності, тоді як доводи апелянта зводяться до вибіркового тлумачення окремих обставин та намагання підмінити судову оцінку доказів припущеннями контролюючого органу, що не може бути підставою для скасування рішення.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до умов договору суборенди від 06 квітня 2018 року № ХД-06/04/2018-01 приміщення передавалося суборендарю для проведення оздоблювальних робіт з подальшим відкриттям магазину після їх завершення. Водночас у спеціальній частині технічної документації до договору підряду від 03 серпня 2018 року № TORO-ZH сторони погодили кінцевий строк виконання робіт - 02 листопада 2018 року.
02 листопада 2018 року між ТОВ «ГРУПА ЕСТЕЙТ Л.Т.Д.» та ТОВ «ЗАРА ХОУМ УКРАЇНА» підписано акт приймання-передачі приміщення у ТРЦ «ДАФІ» загальною площею 458,5 кв. м, що розташоване за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 9.
Крім того, з матеріалів фото-звіту консультанта (Представництва «АРХПРО АГ») від 02 листопада 2018 року, складеного на виконання умов договору від 01 вересня 2017 року, вбачається, що станом на зазначену дату будівельно-монтажні роботи у приміщенні магазину «ZARA HOME» завершені та не проводяться.
Наведені обставини у своїй сукупності підтверджують, що у період серпень-жовтень 2018 року у відповідному приміщенні здійснювалися будівельно-монтажні роботи, які станом на 02 листопада 2018 року були завершені.
Матеріали справи також містять документи, що підтверджують фактичне виконання сторонами договірних зобов`язань, зокрема рух активів, здійснення розрахунків та відображення відповідних операцій у бухгалтерському та податковому обліку позивача.
При цьому судами не встановлено, а відповідачем не доведено наявності розбіжностей у кількісних або вартісних показниках первинних документів, наданих позивачем.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що досліджені у справі первинні документи підтверджують реальність спірних господарських операцій, які призвели до змін у структурі активів платника податків та є належними і допустимими доказами здійснення господарської діяльності.
Доводи апеляційної скарги щодо протилежного зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції вже надав належну правову оцінку, та не спростовують встановлених судом обставин справи.
Також апеляційний суд надає оцінку доводам апелянта про те, що суд першої інстанції нібито не спростував розрахунки контролюючого органу щодо сум донарахувань з податку на додану вартість та податку на прибуток (зокрема в частині відображення податкового кредиту за відповідні звітні періоди, формування балансової вартості необоротних активів та нарахування амортизації). Разом з тим, наведені твердження мають похідний характер і ґрунтуються на первинному висновку податкового органу про нереальність господарських операцій та відсутність фактичного виконання робіт. Оскільки за результатами апеляційного перегляду колегія суддів переконалась в повноті та правильності установлених судом першої інстанції обставин щодо фактичного здійснення спірних операцій і їх належного документального підтвердження, правові підстави для коригувань показників податкового обліку, здійснених на підставі припущення про безтоварність/безрезультатність робіт, відсутні.
При цьому апелянт не навів у апеляційній скарзі конкретних доводів щодо помилковості застосованої судом методології оцінки доказів або неправильного застосування норм матеріального права саме у частині визначення об`єкта оподаткування, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів, які б спростовували встановлені фактичні обставини виконання робіт та використання їх результатів у господарській діяльності позивача. Насправді доводи скарги в цій частині зводяться до повторення висновків акта перевірки та пропозиції надати перевагу припущенням контролюючого органу над сукупністю досліджених судами доказів, що не відповідає вимогам статей 72- 77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що висновки податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій, які зроблені виключно на підставі аналізу баз даних АІС «Податковий блок» та податкової інформації щодо контрагентів платника податків, є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу, як етапу контрольно-перевірочної роботи, не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства й аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Аналогічно податкова інформація щодо контрагентів суб`єкта господарювання у ланцюгах постачання носить інформативний характер та не є безперечним свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2023 року у справі № 804/5530/16, від 16 березня 2023 року № 821/3484/14, від 26 січня 2023 року № 280/5647/19, від 01 лютого 2023 року № 380/9660/21, від 12 січня 2023 року № 640/7945/20.
Судом встановлено, що станом на дати виникнення господарських правовідносин з позивачем та складання первинних документів, ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН» було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Так, відсутність ресурсів у контрагента позивача не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати у постачальника на праві оренди або лізингу.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 804/4787/16.
Колегія суддів звертає увагу, що у самому акті перевірки від 04 квітня 2023 року № 23685/Ж5/26-15-07-03-21 (сторінка 15) контролюючим органом фактично зазначено, що контрагент позивача залучав до виконання робіт субпідрядні організації, зокрема: ТОВ «БАСИС-КОМПАНІ» - для виконання підрядних робіт із систем протипожежного захисту на підставі договору від 10 серпня 2018 року № 17/ДП-2018, а також ТОВ «АЛЛЕ ДИЗАЙН ІНВЕСТ» (нова назва - ТОВ «ДРОК.ВЕСТ») - для виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті магазину «ZARA HOME» у ТРЦ «ДАФІ».
За таких обставин доводи апелянта про відсутність у контрагента позивача достатніх трудових або матеріально-технічних ресурсів не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції як підстава для висновку про нереальність господарських операцій, оскільки можливість залучення субпідрядних організацій прямо випливає із характеру будівельних робіт та є звичайною практикою здійснення господарської діяльності у цій сфері.
При цьому сама по собі відсутність у контрагента певних основних засобів або обмеженість його трудових ресурсів, так само як і наявність податкової інформації щодо можливих порушень податкової дисципліни з боку контрагентів чи інших осіб у ланцюгу постачання, не є належним доказом відсутності господарських операцій за умови підтвердження їх здійснення належними та допустимими первинними документами.
Крім того, контролюючий орган не навів жодних обґрунтованих розрахунків або пояснень щодо того, яка саме кількість працівників, матеріальних ресурсів чи технічного забезпечення є необхідною або достатньою для виконання відповідних будівельно-монтажних робіт. За відсутності таких доказів висновки відповідача мають гіпотетичний характер та не спростовують установлених судом першої інстанції обставин щодо фактичного виконання робіт та реальності спірних господарських операцій.
Більше того, наведені в акті перевірки обставини щодо залучення субпідрядників, навпаки, узгоджуються з матеріалами справи та підтверджують реальне виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті, що також свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги у цій частині.
Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак, якщо останній не виконав свого обов`язку, передбаченого податковим законодавством, або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-замовника права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 липня 2024 року у справі №320/4632/23.
Суд зазначає, що жодна норма законодавства не містить обов`язку платника податків бути обізнаним чи з`ясовувати інформацію про джерело походження товару в ланці постачання і не передбачає виникнення у нього додаткового обов`язку з контролю за дотриманням попередніми контрагентами постачальника правил оподаткування. Позивач не наділений повноваженнями для виконання фіскальних функцій, покладених на контролюючий орган, а тому не може володіти інформацією щодо виконання податкових зобов`язань та дотримання податкової дисципліни іншими особами.
Колегія суддів також відхиляє посилання відповідача на наявність кримінального провадження № 32018100110000088, розпочатого 18 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, яка встановлює відповідальність за умисне ухилення від сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Як правильно встановив суд першої інстанції, сам по собі факт наявності кримінального провадження не може свідчити про нереальність господарських операцій між платником податків та його контрагентом.
Згідно із статтю 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, вирок щодо посадової особи контрагента не створює преюдиційного значення для адміністративного суду, якщо судом кримінальної юрисдикції не встановлено конкретних обставин щодо дій або бездіяльності платника податків. Навіть у разі наявності вироку такі судові рішення мають оцінюватися адміністративним судом у сукупності з іншими доказами у справі, зокрема первинними документами, що підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, можливість їх виконання та зв`язок із господарською діяльністю платника податків.
З огляду на положення статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, жоден доказ не має наперед установленої сили, а всі обставини справи підлягають оцінці судом на підставі належних та допустимих доказів у їх сукупності. При цьому будь-які дані, отримані у межах кримінальних проваджень, не можуть автоматично визнаватися доказом у податковому спорі та підлягають перевірці судом у кожній конкретній справі.
Верховний Суд також неодноразово звертав увагу на те, що до ухвалення вироку суду матеріали досудового розслідування, зокрема протоколи допиту, обшуку чи інші процесуальні документи, не можуть вважатися належними та допустимими доказами в адміністративному судочинстві (постанови від 06 жовтня 2021 року у справі № 806/3245/18, від 30 вересня 2021 року у справі № 640/223/19, від 29 березня 2023 року у справі № 560/12630/21).
З матеріалів справи слідує, що як на момент проведення податкової перевірки, так і на момент розгляду справи у суді, у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутній обвинувальний вирок суду у межах кримінального провадження № 32018100110000088.
Більше того, як зазначено у самому акті перевірки від 04 квітня 2023 року № 23685/Ж5/26-15-07-03-21, зазначене кримінальне провадження було закрито постановою слідчого від 12 грудня 2019 року підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення), що підтверджується листом слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС від 25 вересня 2020 року № 313/14/28-97-23-07-03.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові також зазначила, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку лише з підстав недостовірності певних відомостей, якщо він безпосередньо не вносив до такого документа неправдивих даних. Негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю відомостей у первинних документах, мають покладатися на особу, яка їх внесла, тоді як добросовісний платник податків не може зазнавати негативних податкових наслідків за відсутності доказів його недобросовісності чи необачності.
При цьому саме на контролюючий орган покладається обов`язок доведення того, що платник податків, використовуючи первинні документи для формування податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності, а також що за обставин конкретної справи він мав реальну можливість перевірити недостовірність відомостей, внесених до таких документів.
Однак під час розгляду справи відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що позивач, вступаючи у господарські відносини з ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН», діяв недобросовісно, без належної обачності або мав підстави сумніватися у правомірності діяльності свого контрагента.
Більше того, матеріалами справи підтверджується фактичне виконання робіт та рух активів у межах спірних правовідносин, а контролюючий орган фактично не заперечував використання позивачем у господарській діяльності результатів робіт та послуг, придбаних у ТОВ «ТОРО КОНСТРАКШН».
Колегія суддів також враховує, що характер спірних правовідносин та надані сторонами докази свідчать про наявність об`єктивного результату виконаних робіт і його зв`язок із господарською діяльністю позивача. Зокрема, укладений договір суборенди передбачав передачу приміщення для проведення оздоблювальних робіт із подальшим відкриттям об`єкта для здійснення комерційної діяльності, а умови договору підряду та технічної документації визначали конкретні строки і місце виконання робіт. Матеріали справи містять документи щодо допуску до приміщення для оздоблювальних робіт, приймання-передачі приміщення після завершення робіт, підтвердження супроводу та контролю проекту консультантом (у тому числі фотофіксацію стану об`єкта), а також документи щодо оплати, приймання виконаних робіт і відображення операцій у бухгалтерському та податковому обліку.
За таких обставин доводи апелянта про безрезультатність спірних операцій або відсутність їх економічного змісту є необґрунтованими, оскільки зводяться до припущень та не підкріплені належними й допустимими доказами, які б спростовували встановлені судом першої інстанції фактичні обставини виконання робіт та спричинених ними змін у майновому стані позивача.
Отже посилання відповідача на наявність кримінального провадження не є належною підставою для висновку про фіктивність або нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом і не спростовує встановлених судом обставин справи.
З огляду на вказане в сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що господарські операції між позивачем та його контрагентом належним чином підтверджені первинними документами та фактично здійснені. Відповідачем не надано належних і допустимих доказів про відсутність у позивача первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку, або про невідповідність спірних господарських операцій цілям та завданням господарської діяльності позивача. Так само контролюючим органом не доведено обставин, які б у своїй сукупності свідчили про відсутність ділової мети у вчиненні таких операцій чи про їх необумовленість розумними економічними причинами.
За наведених обставин апеляційний суд погоджується з протиправністю податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у м. Києві від 12 квітня 2023 року № 25938/26-15-07-03-03-25 та № 25939/26-15-07-03-03-25, у зв`язку з чим вони обґрунтовано були скасовані.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі виникнення у платника податків податкового боргу контролюючий орган надсилає (вручає) такому платнику податкову вимогу у порядку, встановленому для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Згідно з пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу щодо платника податків, який має податковий борг.
Матеріалами справи підтверджується, що податкова вимога від 09 травня 2023 року № 0011493-1304-2615 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09 травня 2023 року № 0011493-1304-2615 були прийняті ГУ ДПС у м. Києві саме на підставі зазначених податкових повідомлень-рішень.
Водночас відповідачем не надано доказів відкликання податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу у зв`язку з оскарженням позивачем податкових повідомлень-рішень у судовому порядку.
Враховуючи, що податкові повідомлення-рішення від 12 квітня 2023 року № 25938/26-15-07-03-03-25 та № 25939/26-15-07-03-03-25 обґрунтовано визнані судом першої інстанції протиправними та скасовані, колегія суддів погоджується з висновком про те, що прийняті на їх підставі податкова вимога від 09 травня 2023 року № 0011493-1304-2615 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09 травня 2023 року № 0011493-1304-2615 є похідними актами, а відтак також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 11.03.2026.