ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 240/13231/25
адміністративне провадження № К/990/11475/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Олендера І.Я.,  Гончарової І.А., 

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу №240/13231/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Континенталь" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Континенталь" на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року (суддя Черняхович І.Е.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2026 року (головуючий суддя Матохнюк Д.Б., судді: Сторчак В.Ю., Граб Л.С.),
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Континенталь" (далі також - позивач, Товариство) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі також - відповідач, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.03.2025 №00050060709 про застосування штрафних санкцій (пені) в розмірі 17985101,43 гривень.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року позовну заяву Товариства прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №240/13231/25 за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року позовну заяву Товариства залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не прибув у судове засідання без поважних причин, не надавши заяву про розгляд справи за його відсутності і не повідомивши про причини неявки.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Товариство подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить їх скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили сукупність умов, необхідних для залишення позовної заяви без розгляду. Зокрема, судами проігноровано норму Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), яка передбачає, що залишення позовної заяви без розгляду можливе лише у випадку, коли неможливо здійснити розгляд справи за відсутності позивача. 
Водночас, суд першої інстанції не визнавав явку позивача обов`язковою; для повного та об`єктивного розгляду справи представником позивача було надано відповідні докази, що підтверджують правову позицію заявленого позову; в судових засіданнях, що відбулися у суді першої інстанції, представник позивача надав пояснення до позову, навів доводи та міркування щодо заперечень відповідача та надав детальні пояснення на відзив відповідача. 
Відтак, на переконання позивача, суд міг здійснити розгляд справи за його відсутності.
Окрім того, Товариство вважає, що рішення судів порушують його право на доступ до правосуддя через надмірний формалізм та з огляду на ситуацію і події в Україні. Звертає увагу на практику Верховного Суду, відповідно до якої наслідки воєнного стану, перебої з електропостачанням, зв`язком та інтернетом є поважними причинами процесуальних порушень, а суди зобов`язані враховувати реальний контекст війни та не застосовувати надмірний формалізм. Вказує, що представник позивача готував та намагався подати через підсистему «Електронний суд» клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та про розгляд справи за його відсутності, однак у період листопада-грудня 2025 року в місті Києві склалася вкрай складна ситуація з електропостачанням через активізацію ракетно-бомбових ударів, що призвело до постійних аварійних відключень електроенергії, нестабільної роботи мережі Інтернет та, як наслідок, неможливості завершення та підтвердження відправлення процесуальних документів. 
Також позивач вважає таким, що не ґрунтується на положеннях КАС України висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про його участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, посилаючись на необхідність подання окремих клопотань щодо кожного судового засідання не пізніше ніж за п`ять днів до його проведення, оскільки відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23.03.2023 у справі №905/2371/21, процесуальне законодавство не містить приписів, які б унеможливлювали звернення до суду з єдиним (одним) клопотанням (заявою) щодо участі в усіх судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції або передбачали звернення виключно з окремим клопотанням (заявою) щодо кожного судового засідання. Необґрунтованим та таким, що суперечить фундаментальним засадам процесуального права вважає позивач і висновок суду апеляційної інстанції про можливість Товариства обрати іншого представника, оскільки право особи самостійно обрати свого представника є складовою права на професійну правничу допомогу та гарантується статтею 59 Конституції України та статтями 55, 57 КАС України. Зазначені норми гарантують стороні право вільного вибору представника/адвоката, що виключає можливість будь-якого процесуального примусу до зміни представника або залучення іншого представника. 
Верховний Суд ухвалою від 24 березня 2026 року відкрив касаційне провадження за указаною касаційною скаргою.
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, у якому уважає необґрунтованими та безпідставними доводи касаційної скарги, оскільки суди попередніх інстанцій правильно застосували норми процесуального законодавства, які визначають наслідки неявки учасника справи в судове засідання та передумови залишення позовної заяви без розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Згідно з частиною другою статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Частиною другою статті 131 КАС України обумовлено, що учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов`язані завчасно повідомити про це суд.
Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно із частиною п`ятою цієї ж статті у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.
Зазначені положення кореспондуються з пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України, де визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
Таким чином, залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 205 та пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України, можливе виключно за наявності усіх перелічених умов у сукупності:
а) належне повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання;
б) ненадходження заяви позивача про розгляд справи за його відсутності;
в) неявка позивача в судове (підготовче) засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини такої неявки;
г) неможливість розгляду справи по суті за відсутності позивача;
ґ) відсутність вимоги відповідача щодо розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів.
На цьому акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21.
Суди встановили, що представник позивача в судові засідання, призначені на 25.11.2025 та 09.12.2025 не з`являвся без поважних причин. Позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а заяв про розгляд справи за його відсутності чи про причини неможливості прибуття у судове засідання не подавав.
При цьому, будь-яких обґрунтувань тому, чому саме неявка позивача перешкоджає розгляду справи, ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду не містить. Крім того, жодних відомостей про те, що явку позивача судом першої інстанції було визнано обов`язковою матеріали справи також не містять. 
Суд зазначає, що невизнання судом першої інстанції неповажними причини неявки позивача в судові засідання унеможливлює застосування пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, який передбачає залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям позивача в судове засідання саме без поважних причин.
Водночас суди попередніх інстанцій не встановили належним чином наявність такої умови для залишення позову без розгляду як неможливість розгляду справи по суті за відсутності позивача.
Колегія суддів звертає увагу, що правила статті 205 КАС України є певною формою реалізації гарантій особи на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.
Правила цієї статті встановлюють умови та підстави, спрямовані на те, щоб учасники судового процесу й, зокрема суд, не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі. Водночас правила цієї статті встановлюють наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження.
Частина п`ята статті 205 КАС України побудована таким чином, що дає суду можливість повернути позовну заяву особи без розгляду, що має вигляд застосування до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідної форми відповідальності за дії, пов`язані з неявкою на засідання суду.
Законодавче формулювання частини п`ятої статті 205 КАС України "… якщо неявка перешкоджає розгляду справи" означає, що суд може розглянути позов по суті, однак не зобов`язаний цього робити. Це законодавче формулювання змістовно викладено у вигляді умови, яка в кожному конкретному випадку (правовій ситуації, казусові) повинна оцінюватися окремо в межах відповідних спірних правовідносин, які диктують її застосування.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18 та від 27 травня 2020 року у справі № 9901/11/19.
У касаційній скарзі Товариство наголошує на тому, що суд не визнавав явку позивача обов`язковою, а в матеріалах справи наявні всі процесуальні документи, у яких викладена позиція, зокрема, позивача.
Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що відсутні підстави констатувати наявність усіх умов для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з неявкою позивача без поважних причин, оскільки необхідною умовою для цього є неможливість розгляду справи за відсутності позивача. 
Отже, оскільки суди попередніх інстанцій, прийшовши до висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду, неправильно застосували норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, то касаційну скаргу позивача необхідно задовольнити, відповідні судові рішення - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Континенталь" задовольнити.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2026 року скасувати, а справу №240/13231/25 направити для продовження розгляду до Житомирського окружного адміністративного суду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко І.Я.Олендер   І.А. Гончарова