Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/77/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Куценко О. В. 
Категорія - 126  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 року м. Кропивницький 

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника-адвоката Козиря В.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Козиря В.К., в інтересах ОСОБА_1 на постанову Фортечного районного суду м. Кропивницького від 16 грудня 2025 року в справі про притягнення:

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянку України, військовослужбовця, 
проживаючої за адресою: 
АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ВСТАНОВИВ :
У протоколі про адміністративне правопорушення вказано про те, що ОСОБА_1 23.11.2025 року о 19 год. 41 хв., керувала транспортним засобом  Land Rover Range Rover д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Вокзальна 28, не маючи права керування транспортними засобами, так як не отримувала посвідчення водія відповідної категорії. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушено вимоги п.2.1 а) Правил дорожнього руху, керування особою транспортним засобом, яка не має права керування таким транспортним засобом. 
При таких обставинах, постановою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 16 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років без вилучення транспортного засобу.
У апеляційній скарзі адвокат Козир В.К., в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення вимог процесуального законодавства просить скасувати постанову Фортечного районного суду м. Кропивницького від 16 грудня 2025 року, як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з наявністю у діях ОСОБА_1 стану крайньої необхідності.
Зокрема захисник Дяченко М.П. на обгрунтовання апеляційних вимог зазначає про те, що за правилами ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо с дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до п. 24 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (надалі - Положення ЄСІТС), затвердженого Вищою радою правосуддя рішенням від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, підсистема "Електронний суд" (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.
Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС (п. 26 Положення ЄСІТС).
Згідно з п. 28 Положення ЄСІТС, дата та час підписання документа в Електронному суді, а також дата та час його надсилання автоматично зберігаються і не підлягають корегуванню.
Пунктом 36 Положення ЄСІТС визначено, що після надсилання засобами Електронного суду документів (у тому числі процесуальних документів, письмових та електронних доказів тощо) особа може у власному Електронному кабінеті відслідковувати рух та стан розгляду таких документів у суді або в органі та установі системи правосуддя. Відомості про доставку документа, його реєстрацію та інші відомості щодо розгляду справ відповідно до наявних технічних можливостей підсистем ЄСІТС надсилаються в автоматичному режимі до Електронного кабінету користувача, від імені якого подано документи. У випадку надання користувачем електронної довіреності інформація про результати розгляду документів надсилається до Електронного кабінету довірителя та повіреного (повірених).
Відповідно до п. 39 Положення ЄСІТС документи, що надійшли через Електронний суд, реєструються судами, іншими органами та установами в системі правосуддя в день їх надходження упродовж робочого дня або не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов у неробочий час, за загальними правилами реєстрації вхідної кореспонденції, визначеними Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та відповідними інструкціями з діловодства в судах чи в інших органах та установах у системі правосуддя.
Відповідно до картки руху заяви - заява про відкладення та ознайомлення з матеріалами справ від 15.12.2025р., сформованої в Електронному кабінеті у підсистемі Електронний суд ЄСІТС: дата підписання КЕП - 15.12.2025 о 16:16 год.; - дата надсилання до суду - 15.12.2025 о 16:19 год. - дата доставки до суду - 16.12.2025 о 09:09 год.
Тобто, клопотання про відкладення розгляду справи, як стверджує захисник направлено своєчасно. 
Згідно ст.279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Стаття 285 КУпАП визначає, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Виходячи з вищенаведених норм права, розгляд справи про адміністративне правопорушення у даному випадку включав наступні дії: оголошення судом, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності; суд оголошує про неявку учасників судового процесу в засідання суду та ухвалює про можливість розгляду справи за їх відсутності; судом досліджуються наявні в матеріалах справи докази.
Суд в оскарженій постанові зазначив, що «Вина ОСОБА_2 за ч.5 ст.126 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №521679, довідкою про наявність повторності, довідкою про належність транспортного засобу, довідкою про отримання посвідчення водія, відеозаписом пригоди». 
Тобто, судом нібито досліджувався відеозапис правопорушення.
Надалі судом прийнято постанову за результатами розгляду справи. За приписами ст.285 КУпАП визначає, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи.
З наведеного випливає, що постанова від 16.12.2025р. у даній справі була виготовлена та підписана судом в судовому засіданні на стадії ухвалення судового рішення (відомості щодо складення повного тексту постанови у справі №404/12758/25 іншою датою в самій постанові відсутні).
Враховуючи, що судове засідання було призначене на 09 год. 00 хв., клопотання про відкладення надійшло до суду 16.12.2025р. о 09 год. 09 хв., сумнівним є факт розгляду даної справи за 8 хв., враховуючи необхідність дотримання судом всіх вищевказаних стадій/етапів судового розгляду та виготовлення повного тексту постанови обсягом 2 сторінки друкованого тексту.
Наведені обставини, на думку захисника свідчать про те, що справа про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з ч.5 ст. 126 КУпАП, яке за своїми санкціями прирівнюється до кримінальних проступків, не зважаючи на своєчасне відправлене за допомогою підсистеми "Електронний суд" клопотання про відкладення, розглянута без ОСОБА_1 та її захисника, доступ до матеріалів електронної справи з метою ознайомлення, подання письмових пояснень та доказів не забезпечений,  що призвело до порушення права ОСОБА_1 на захист та обмежено доступ до справедливого правосуддя.
Щодо обставин правопорушення, то адвокат Козир В.К. свою позицію про  відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів наявності у діях  ОСОБА_1  об`єктивних та суб`єктивних кваліфікуючих ознак, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, аргументує наступним. 
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи с підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не мас права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до приписів норми ч.5 ст.126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених ч.2, 4 цієї статті тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Відповідно до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є,- пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №521679 від 23.11.2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «LandRoverRangeRover» д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримувала посвідчення водія відповідної категорії, чим потворно на протязі року вчинила правопорушення передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Так, визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП. суд першої інстанції послався на сукупність доказів, які були досліджені, зокрема протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №521679, довідку про наявність повторності, довідку про належність транспортного засобу, довідку про отримання посвідчення водія відеозапис пригоди.
Відповідно до ч.5 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Натомість матеріали справи не містять доказів на підтвердження такої кваліфікуючої ознаки правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП як повторність правопорушення, а саме: до матеріалів справи не додано постанови на підтвердження факту повторності правопорушення, а саме: постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП протягом року.
Захисник стверджує, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом у стані крайньої необхідності, оскільки в момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції 23.11.2025р. року ОСОБА_1 була вагітна, переживала і прямувала до лікаря акушера-гінеколога з різким болями у животі, про що з самого початку повідомила поліцейських. 
Факт вагітності ОСОБА_1 підтверджується копіями висновків УЗД та висновком лікаря гінеколога. Через незначний проміжок часу ОСОБА_1 звернулась до лікаря, після обстежень у неї виявлено внутрішньоутробну затримку розвитку плоду (вроджені пороки розвитку центральної нервової системи) і 10.12.2025р. проведено оперативне втручання, а саме вакуумна аспірація порожнини матки (аборт за медичними показами). 
В момент зупинки ОСОБА_1 перебувала в автомобілі зі своєю знайомою, яка відмовилась сісти за кермо чужого автомобіля, оскільки була недосвідченим водієм, у зв`язку з цим ОСОБА_1 змушена була сісти за кермо автомобіля, прямувала до лікаря акушера-гінеколога, оскільки відчувала біль у животі і для переживала за вагітність. 
Крім того, ОСОБА_2 в період з 11.08.2023 року по 22.06.2025р. проходила військову службу у спеціальному підрозділу (окрема гірсько-штурмова бригада) та приймала безпосередню участь в бойових діях, за що була нагороджена грамотами та подяками командира частини.
Під час проходженням військової служби безпосередньо у зоні ведення бойових дій, ОСОБА_1 не мала можливості отримати посвідчення водія, а після звільнення з військової служби, ОСОБА_1 розпочала навчання і успішно склала теоретичний іспит в «авто школі» і готується до проходження практичного іспиту для отримання водійського посвідчення. 
З огляду на стан здоров`я і страх за свою вагітність, та необхідність терміново звернутися до лікаря, ОСОБА_1 змушена була сісти за кермо, але була зупинена працівниками поліції в той момент.
Інформацію про погане самопочуття і ризики пов`язані з вагітністю ОСОБА_1 повідомила працівникам поліції.
Підсумовуючи доводи апеляційної скарги, адвокат Козир В.К., з посиланням на положення ст. 17 та 18 КУпАП в контексті розуміння та застосування інституту крайньої необхідності стверджує, про те, що в даній ситуації ОСОБА_1 , сівши за кермо транспортного засобу без наявності такого права, діяла у стані крайньої необхідності, оскільки не вчинення таких дій могло призвести до настання негативних наслідків для її життя та здоров`я.
Тобто, ОСОБА_1 вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, але такими визнаватися не можуть, оскільки були вчинені в стані крайньої необхідності, а саме в той момент коли ОСОБА_3 зі страху за своє здоров`я та здоров`я ненародженої дитини, намагалась звернутись за лікарською допомогою, що у відповідності до п.4 ч.1ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження. 
У апеляційній скарзі адвокат Козир В.К. також просить поновити пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження, вказуючи на те, що  ОСОБА_1 була позбавлена права та можливості прийняти участь в судовому засіданні, про рішення суду дізналась лише 19.12.2025 після надання захиснику доступу до матеріалів справи в Електронному суді. 
При вирішенні питання про поновлення адвокату Козир В.К. строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
В контексті застосування на практиці ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, а також положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови захиснику ОСОБА_1 - адвокату Козирю В.К. слід поновити.
З`ясувавши обставини справи, зваживши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника адвоката Козиря В.К., які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга адвоката Козиря В.К. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню за таких підстав.
У статті ст. 129 Конституції України закріплений конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатися про час розгляду справи про адміністративне правопорушення, результати судового розгляду справи, отримати копію судового рішення з метою оскарження постанови суду у встановленому законом порядку.
Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до принципу диспозитивності, на якому неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, в тому числі правом брати участь в судових засіданнях.
Згідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи
Як вбачається з матеріалів, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП розглянута без неї та її захисника, не зважаючи на своєчасне направлення та отримання судом через підсистему "Електронний суд" клопотання про відкладення судового засідання та надання доступу до матеріалів.
При таких обставинах, апеляційний суд з об`єктивністю констатує, що розгляд справи за відсутності ОСОБА_1  та не забезпечення доступу до матеріалів справи в Електронному суді, свідчить про явне порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1  на захист та обмеження доступу до справедливого правосуддя, а тому рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 16 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КупАП не можна вважати законним та обґрунтованим, посилання суду на зловживання ОСОБА_1  процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи є безпідставними. 
Беззаперечно адміністративне стягнення за ч.5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.
При цьому, Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. 
Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання.
Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.
Отже, відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності. 
У справі «Гурепка проти України» з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції.
Згідно із ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. 
В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких обґрунтовується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. 
Згідно статті ст. 251 КУпАП ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в 
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи. 
У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, а також, обставини, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.
Складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Так, Наказом МВС України №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 року (останні зміни 27.01.2025 року) в додатку 1 міститься зразок протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до розділу II оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - Протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається в письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП. 
В даному випадку протокол серії ЕПР1 № 521679 від 23.11.2025 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП складений сержантом поліції Шешин Н.Л. не на стандартному бланку, який затверджений інструкцією, а на аркуші паперу шириною 5 см., який не містить всіх необхідних даних, які повинні бути предметом з`ясування та фіксації при притягненні особи до адміністративної відповідальності. 
Крім того, спрощений підхід до оформлення адміністративних матеріалів по даній категорії справ не допустимий, оскільки адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 за своїми санкціями прирівнюються до кримінальних проступків, які підпадають під «критерій національного права» та гарантій ст. 6 Конвенції.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до п. 2.1 а) Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Порушення вимог даного пункту Правил дорожнього руху тягне за собою адміністративну відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Повторне протягом року вчинення особою порушень, передбачених ч. 2-4 ст. 126 КУпАП тягне за собою адміністративну відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП, санкція якої передбачає накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Таким чином, предметом з`ясування та доказування у цій справі повинно бути наявність у діях  ОСОБА_1  об`єктивних та суб`єктивних ознак правопорушення, у тому числі мотиву та умислу.
Тобто, для правильного вирішення цієї справи, суд повинен був довести що дії    ОСОБА_1 були умисними та протиправними, а матеріали справи про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, обов`язково мали містити належним чином засвідчені уповноваженою на те посадовою особою Департаменту патрульної поліції в Кіровоградській області копії постанови про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП. 
Однак, у матеріалах цієї справи є лише довідка інспектора ВАП УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенанта поліції Антона Фомуляєва про те, що  ОСОБА_1 14.07.2025 року скоїла  адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП, а також довідка про те, що посвідчення на право керування транспортними засобами  ОСОБА_1 не отримувала.
Абревіатурна довідка  ОСОБА_4 про скоєння, без постанови (відповідного процесуального рішення) це лише інформація, яка повинна підтверджуватись доказами, яким суд у свою чергу зобов`язаний дати оцінку відповідності критеріям належності та допустимості.
Апеляційний суд вважає, що для об`єктивності та повноти судового розгляду, суд повинен був витребувати з Департаменту патрульної поліції завірену постанову про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, яка набрала законної сили, дати можливість стороні захисту ознайомитися з матеріалами справи, забезпечити участь та реалізувати право  ОСОБА_1 на захист і, лише після цього, вирішувати питання про наявність або відсутність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП. 
Однак суд цього не зробив, розглянув справу за відсутності  ОСОБА_1 та її захисника,  формально перерахував докази, у тому числі відеозапис, не розкривши їх зміст, вказавши про те, що вони узгоджуються між собою, є належними та допустимими.
Крім того, апеляційний суд відмічає, Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). 
Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.
Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.
З огляду на зазначене, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За результатами перегляду цієї справи, апеляційний суд з об`єктивністю констатує, що фабула обвинувачення  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП виписана неправильно і не конкретизована, не містить переліку обов`язкових кваліфікуючих ознак даного правопорушення. 
Так, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано про те, що ОСОБА_1 23.11.2025 року о 19 год. 41 хв., керувала транспортним засобом  Land Rover Range Rover д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Вокзальна 28, не маючи права керування транспортними засобами, так як не отримувала посвідчення водія відповідної категорії. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушено вимоги п.2.1 а) Правил дорожнього руху, керування особою транспортним засобом, яка не має права керування таким транспортним засобом. 
Таке формулювання не відповідає диспозиції ч.2 та ч.5 ст. 126 КУпАП, оскільки не містять конкретних даних про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП і як зазначено вище, інформаційна довідка  про скоєння, без наявності у матеріалах справи відповідного рішення, яке набрало законної сили, породжує відповідні юридичні наслідники, ставить під сумнів законність та обгрунтованість судового рішення. 
В Україні задекларований та діє принцип презумпції невинуватості, а право на захист є одним з фундаментальних гарантій правової держави, обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
 
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
У рішенні ЄСПЛ від 16 листопада 2023 року по справі «Фігурка проти України» Європейський суд зазначив, що неупередженість (безсторонність), як правило, означає відсутність упередженості чи необ`єктивності, і що її наявність можна перевірити різними способами. 
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, де мають ураховуватися особисті переконання та поведінка конкретного судді, тобто наявність у судді будь-яких особистих упереджень або необ`єктивності в даній справі; а також відповідно до об`єктивного критерію, тобто шляхом з`ясування того, чи сам суд і, серед інших аспектів, його склад, забезпечували достатні гарантії для виключення будь-яких законних сумнівів в його неупередженості.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Вищенаведені обставини дозволяють зробити однозначний висновок про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не містять в собі достатніх, належних та допустимих доказів, які б з об`єктивністю свідчили про її умисні та протиправні дії, посилання в оскаржуваній постанові про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який оформлений поліцейським з порушенням вимог ст. 256 КУпАП та інформативною довідкою ОСОБА_4 , на думку апеляційного суду не достатньо для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Отже, враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, вважаю, що матеріали справи не містять і судом не доведено факт того, що дії ОСОБА_1 були умисними та завідомо протиправними.
Доводи апеляційної скарги адвоката Козиря В.К.  про те, що ОСОБА_1 в момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції 23.11.2025 року була вагітна, потребувала медичної допомоги і прямувала до лікаря акушера-гінеколога, у зв`язку із загрозою для вагітності і керувала автомобілем у стані крайньої необхідності, яке у кожному випадку є оціночним, підтверджуються об`єктиви даними (т.1 а.п. 32-37,99-104) 
Окремо, апеляційний суд відмічає, що  ОСОБА_2 в період з 11.08.2023 по 22.06.2025 р. проходила військову службу у спеціальному підрозділі ССО та приймала безпосередню участь в бойових діях, за що була нагороджена грамотами та подяками командира частини.
В даний час ОСОБА_1 після проходження навчання, готується до проходження теоретичного іспиту в органах МВС, планує отримати посвідчення водія відповідної категорії. 
Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
Відповідно до абз. 3 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14, суди не вправі застосовувати стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Як вбачається з довідки,  ОСОБА_1 посвідчення водія не отримувала, а тому позбавлення її права керування транспортними засобами, з урахуванням того, що  ОСОБА_1 захищала суверенітет та територіальну цільність нашої Держави, під час повномасштабного вторгнення рф на територію України, на думку апеляційного суду буде не справедливим. 
Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно ст. 18 КУпАП не с адміністративним правопорушенням дія, яка діяла передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальності за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують посилання в статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
В даній ситуації ОСОБА_1 без посвідчення водія не мала права керувати автомобілем, однак стан вагітності та загроза, яку відчувала ОСОБА_1 , у деякій мірі виправдовує її дії, від яких не настало ніяких негативних наслідків.
Безграмотність поліцейських та нетактовна поведінка, під час спілкування, некоректні висловлювання в адресу військовослужбовця, який приймав участь у бойових діях, формалізм, «прискорений та «ефективний» судовий розгляд, на думку апеляційного суду нічого спільного із законністю та правосуддям не має.
Як пояснила ОСОБА_1 , під час апеляційного розгляду, після військової служби, бойових зіткнень, вона знаходилась у стресовому стані, намагається звикнути до цивільного життя, успішно здати іспити та отримати посвідчення водія, при болях у животі, на той момент відчувала страх за своє здоров`я та здоров`я ненародженої дитини, їхала до лікаря, тобто діяла у стані крайньої необхідності, оскільки не вчинення таких дій могло призвести до настання негативних наслідків для її життя та здоров`я.
Визначальним у цій справі є упередженість та непослідовність дій працівників поліції, а по суті ігнорування презумпції невинуватості, вищевказаних вимог закону та вказаних вище нормативно-правових актів. 
Окремо апеляційний суд відмічає, що не може і не повинен суд здійснювати функції сторони обвинувачення, як в даному випадку, а наведені обставини потребували детального з`ясування, об`єктивної та належної оцінки, не дотримання цього принципу та формальний підхід і призвело до помилкового та передчасного висновку про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, а тому постанова місцевого суду підлягає безумовному скасуванню. 
Враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга захисника  ОСОБА_1 - адвоката Козиря В.К.  підлягає задоволенню, а провадження у справі, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити адвокату Козирю В.К. строк на апеляційне оскарження постанови Фортечного районного суду м. Кропивницького від 16 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу адвоката Козиря В.К., в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити. 
Постанову Фортечного районного суду м. Кропивницького від 16 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП - скасувати. 
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Постанова набирає законної сили негайно є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду Д.Л. Іванов