ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 306/624/24
провадження № 61-15799св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2024 року 
у складі судді Жиганської Н. М. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Джуги С. Д., Собослоя Г. Г., у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана Віталія Ласловича, заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ»,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарги
У березні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана В. Л., заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» (далі - ТОВ «ФК ФОРТ»).
Скарга мотивована тим, що 15 вересня 2021 року постановою приватного виконавця Зейкана В. Л. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1  з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 306/1587/13-ц, виданого 18 серпня 2021 року Свалявським районним судом, про стягнення 
з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК ФОРТ» заборгованості у розмірі 
363 060,69 грн за договором кредиту.
Заявник вказував про те, що зазначена постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню, оскільки постановою Закарпатського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 306/1587/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2021 року  у частині вирішення вимог заяви ТОВ «ФК ФОРТ» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, скасовано. 
У задоволенні заяви ТОВ «ФК ФОРТ» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, відмовлено.
Апеляційним судом при розгляді справи № 306/1587/13-ц було встановлено, що стягувачем станом на червень 2021 року було пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Посилаючись на вищезазначені обставини заявник вказує, що видача дубліката виконавчого листа відбулась також поза межами строку пред`явлення такого до виконання. 
У суду першої інстанції були відсутні правові підстави для видачі 18 серпня 
2021 року дубліката виконавчого листа № 306/1587/13-ц, а тому його пред`явлення до виконання та прийняття виконавцем до виконання  є неправомірним.
З урахуванням викладеного   ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Зейкана В. Л. про відкриття виконавчого провадження від 15 вересня 2021 ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 306/1587/13-ц, виданого 18 серпня 2021 року Свалявським районним судом Закарпатської області.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії приватного виконавця не можуть бути визнані незаконними лише з формальних міркувань скаржника. Будь-яких доказів, які б вказували на порушення приватним виконавцем положень закону у процесі примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості не встановлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на час винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження ухвала Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2021 року 
у справі № 306/1587/13-ц, якою поновлено ТОВ «ФК ФОРТ» пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, набрала законної сили, тому у приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана В. Л. були відсутні правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Свалявського районного суду від 15 квітня 2024 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у приватного виконавця на час звернення ОСОБА_1 із заявою, були наявні правові підстави для закінчення виконавчого провадження, які фактично існують з моменту ухвалення постанови Закарпатського апеляційного суду від 02 грудня 
2021 року у справі № 306/1587/13, що узгоджується з положеннями пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
Отже, апеляційний суд дійшов висновку про те, що приватний виконавець відповідних заходів не вжив, а ОСОБА_1 бездіяльність приватного виконавця у цій частині у судовому порядку не оскаржив.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області 
від 15 квітня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду 
від 24 жовтня 2024 року, просить скасувати оскаржувані судові рішення  й ухвалити нове рішення, яким його скаргу задовольнити. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2024 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, витребувано справу із суду першої інстанції.
У січні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що постанову про повернення виконавчого документу стягувачу державним виконавцем винесено 21 червня 2016 року, стягувач мав право повторно пред`явити до виконання виконавчий лист у строк до 2019 року. 
Проте у період з 21 червня 2016 року (дата повернення виконавчого документа стягувачу) по 15 червня 2021 року (дата звернення до суду стягувача з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання) стягувач не вчиняв дій щодо пред`явлення виконавчого листа, хоча був обізнаний про своє порушене право. 
ТОВ «ФК «Форт» мав можливість перевірити інформацію щодо боржників та стану виконання судових рішень по цим боржникам. Таким чином, стягувачем не наведено причин, які є поважними та давали б підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Унаслідок вищевказаних обставин постановою Закарпатського апеляційного суду 
від 02 грудня 2021 року у справі № 306/1587/13-ц було відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК ФОРТ» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Позиція інших учасників справи
У грудні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В. Л. направив до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити без задоволення касаційну скаргу  ОСОБА_1 , 
а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають.
Приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець виходив з того, що станом на момент відкриття виконавчого провадження підстав для повернення без прийняття до виконання виконавчого документа у приватного виконавця не було. Стягувачем надано приватному виконавцю ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2021 року у справі № 306/1587/13-ц з відміткою про набрання ухвалою законної сили 29 липня 2021 року, якою стягувачу було поновлено строк на пред`явлення дубліката виконавчого листа до виконання. 
Отже, суди дійшли правильного висновку про те, що на час винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження ухвала Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 липня 
2021 року у справі № 306/1587/13-ц набрала законної сили, тому у приватного виконавця були відсутні правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом установлено, що заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 серпня 2013 року у справі № 306/1587/13-ц позов ПАТ КБ «Надра» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 363 060,69 грн.
Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2021 року у справі № 306/1587/13-ц заяву ТОВ «ФК ФОРТ» задоволено. Замінено стягувача з ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК ФОРТ» у виконавчому провадженні з виконання рішення Свалявського районного суду від 12 серпня 2012 року.
Поновлено ТОВ «ФК ФОРТ» пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі № 306/1587/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 363 060,69 грн.
Видано ТОВ «ФК ФОРТ» дублікат виконавчого документа у справі 
№ 306/1587/13-ц про стягнення вказаної заборгованості.
Дублікат виконавчого листа було видано судом 18 серпня 2021 року. 
03 вересня 2023 року ТОВ «ФК ФОРТ» подано заяву про відкриття виконавчого провадження приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Зейкану В. Л. 
15 вересня 2021 року постановою приватного виконавця Зейкана В. Л. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 306/1587/13-ц, виданого 18 серпня 2021 року Свалявським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь 
ТОВ «ФК ФОРТ» заборгованості у розмірі 363 060,69 грн за договором кредиту.
28 вересня 2021 року ухвалою Закарпатського апеляційного суду у справі 
№ 306/1587/13-ц було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2021 року та зупинено дію вказаної ухвали суду першої інстанції. 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 306/1587/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2021 року у частині вирішення вимог заяви ТОВ «ФК ФОРТ» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, скасовано. 
У задоволенні заяви ТОВ «ФК ФОРТ» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, відмовлено.
10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звертався до приватного виконавця із заявою про скасування постанов, винесених в межах виконавчого провадження 
№ НОМЕР_1 та просив, у зв`язку з порушенням строку пред`явлення до виконання, повернути дублікат виконавчого документу стягувачу.
На вказану заяву 17 жовтня 2023 року приватним виконавцем Зейканом В. Л. направлено відповідь, згідно з якою приватний виконавець не вбачає підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки воно було відкрито на підставі пред`явлення стягувачем ухвали Свалявського районного суду від 29 липня 2021 року у справі № 306/1587/13-ц, що набрала законної сили та була чинною на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 вересня 2021 року, а тому підстав для повернення без прийняття до виконання виконавчого документу у приватного виконавця відсутні. Сам по собі факт можливості оскарження ухвали суду першої інстанції не впливає на час набрання нею законної сили.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Отже, права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Водночас загальні права та обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначені в частині першій статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною третьою статті 431 ЦПК України визначено, що виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Частина четверта статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік підстав, за яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом; Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частин другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 640/12384/21 вказано про те, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-18, 19-1 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини друга, третя статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи викладене, суди, встановивши фактичні обставини у справі, 
від яких залежить правильне вирішення спору, дійшли обґрунтованого висновку про те, що приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В. Л. діяв відповідно до положень закону, оскільки на час винесення ним постанови про відкриття виконавчого провадження набрала законної силу ухвала Свалявського районного суду Закарпатської області 
від 29 липня 2021 року у справі № 306/1587/13-ц, якою поновлено 
ТОВ «ФК ФОРТ» пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, суди, врахувавши вимоги статей 447, 451 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», дійшли законного і обґрунтованого висновку про те, що у приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана В. Л. були відсутні правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.
Верховний Суд враховує, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 306/1587/13-ц ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2021 року у частині вирішення вимог заяви ТОВ «ФК ФОРТ» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, скасовано. У задоволенні заяви 
ТОВ «ФК ФОРТ» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, відмовлено. 
Отже, заявник не позбавлений можливості звернутися до приватного виконавця з відповідною заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі вищевказаних положень закону. А у разі порушення приватним виконавцем положень закону при вчиненні таких дій заявник може захистити свої права у судовому поряду.
Доводи касаційної скарги заявника про те, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, на увагу не заслуговують, оскільки ним надана правова оцінка у постанові Закарпатського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 306/1587/13-ц, унаслідок чого відмовлено у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Інші доводи касаційної скарги направлені на переоцінку доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, висновки судів є законними та обґрунтованими, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 
2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 жовтня 
2024 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська