Справа № 502/1711/25 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області
у складі:
головуючого – судді Масленикова О.А.
за участю:
секретаря судового засідання – Урсул Г.К.
позивача – ОСОБА_1 
представника органу опіки та піклування – Подгребельної Ю.Ю.
дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 
до
ОСОБА_5 ,
Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Кілійської міської ради
про
визначення місця проживання дітей 
та встановлення факту їх самостійного виховання і утримання,

В С Т А Н О В И В :

Позивач  ОСОБА_1 звернувся до Кілйського районного суду Одеської області з позовом до  ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Кілійської міської ради про визначення місця проживання дітей та встановлення факту їх самостійного виховання і утримання.
В обґрунтування поданого позову зазначено, що за період шлюбу, у позивача з відповідачем народились діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шість років тому ОСОБА_5 не надаючи жодних пояснень виїхала в невідомому напрямку залишивши дітей з позивачем. Жодного разу відповідач не цікавилась життям доньок, їх успіхами, проблемами, фактично самоусунувшись від виховання дітей. Позивач самостійно виховав та утримував неповнолітніх доньок. Згодом позивачу стало відомо, що відповідач народила ще трьох дітей від різних чоловіків та ці діти на даний час перебувають в Ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини в м. Ізмаїл. 
Рішенням суду від 03.04.2025 року по справі №502/2802/24  ОСОБА_5  була взагалі була позбавлена батьківських прав відносно цих дітей.
19.06.2024 року позивачем була подана позовна заява про розірвання шлюбу з відповідачем та 25.09.2024 року було ухвалено рішення про розірвання шлюбу (справа № 502/1409/24).
Додатково позивач зазначив, що  ОСОБА_5  неодноразово була притягнута до адміністративної відповідальності за недбале виконання та нехтування своїми обов`язками матері, а саме: постанова по справі № 502/1928/13 від 01.08.2013 року; постанова по справі № 502/904/22 від 08.07.2022 року; постанова по справі №502/921/22 від 15.07.2022 року; постанова по справі № 502/479/23 від 11.04.2023 року.
Враховуючи вищенаведене, а також той факт, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків відносно старших доньок, які проживають разом із позивачем, який дбає про їх належні умови життя та розвиток, самостійно виховує їх, 
Останні чотири роки позивач та доньки мешкають однією родиною разом з ОСОБА_6 та її доньками: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в будинку з усіма зручностями та комфортом, про що свідчить Акт огляду від 27.06.2025 року. Позивач, з 2023 року має постійне місце роботи в фермерському господарстві «Олійник».
Позивач вважає, що оскільки він займається вихованням дітей, піклується про них, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, тобто є їх основним та єдиним утримувачем, а також беручи до уваги той факт, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків відносно доньок, визначення місця проживання дітей разом з ним, буде відповідати саме їх інтересам й позитивно сприятиме їх розвитку, як психологічному так і фізичному. 
На підставі вищезазначеного, позивач просить суд:
-визначити місце проживання та встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком - ОСОБА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що він з відповідачем ОСОБА_5 перебував у офіційному шлюбі та за період шлюбу у сторін народились доньки: ОСОБА_9 14 років, ОСОБА_10 13 років та ОСОБА_11 . З відповідачем вони розійшлись давно та фактично років сім не проживали разом. Спочатку відповідач забрала дітей та приблизно два роки вони проживали з нею, потім від родичів дізнався, що вона залишила дітей з бабусею, а сама поїхала. Коли позивач приїхав до тещі, щоб побачитись із дітьми, вона йому розповіла, що ОСОБА_12 разом із співмешканцем поїхала на заробітки. Десь через місяць він забрав дітей від бабусі до себе та наразі вони разом проживають з його співмешканкою, яка любить його доньок та піклується про них. Останній раз діти бачили матір приблизно через рік, відтоді, коли він забрав доньок до себе, з того часу вже п`ять років вони її не бачили та не спілкувались з нею, адже на зв`язок ОСОБА_12 не виходить та в соціальних мережах не контактує з ними. У 2025 році він офіційно розлучився з ОСОБА_13 . Також зазначив, що на протязі тривалого часу відповідач не піклується про дітей та не цікавиться їх життям, а він працює трактористом, отримує стабільний дохід та дбає про доньок, повністю утримує їх.
Відповідач ОСОБА_14 , будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилась, заяв або клопотаннь про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за її відсутності суду не надала, будь-яких інших заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Кілійської міської ради – Подгребельна Юлія Юріївна в судовому засіданні зазначила, що з ОСОБА_13 зв`язатись не виявилось можливим, наразі відомо, що у ОСОБА_15 шестеро дітей, однак відносно двох дітей вона позбавлена батьківських прав, а відносно третьої дитини ще йде процедура позбавлення. Відповідач живе своїм життям та дітьми не цікавиться. Позивач має господарство, піклується про своїх доньок, колектив школи, де навчаються діти, позитивно відгукується про нього. Враховуючи зазначене, представник не заперечувала проти визначення місця проживання дітей разом з батьком.
Неповнолітня дитина - ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що її мати звуть ОСОБА_16 та вже як сім років вона її не бачила. Наразі проживає разом з позивачем, який є її батьком, мамою ОСОБА_17 та сестричками. Стосунки в родині добрі, подобається проживати з батьком, він купляє одяг та інші речі. Мати нічого не дає: ні речей, ні подарунків. Хоче проживати разом з батьком.
Малолітня дитина - ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що вона народилась у 2012 році, ОСОБА_1 є її батьком, матір звуть ОСОБА_16 , яку вона не бачила сім років. З матір`ю не спілкувалась та не отримувала від неї ні подарунків, ні ласощів. Батько добре ставиться до неї з сестрами, ходить на батьківські збори до школи, піклується про них, а тому буде краще проживати з батьком.
Малолітня дитина - ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що свою мати вона не бачила сім років, мати не телефонувала, ні подарунків ні солодощів від неї не отримувала. Хоче залишитись жити з батьком.
Заслухавши пояснення сторін по справі, думку дітей, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , зареєстрованого та виданого 23.02.2011 року Виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , актовий запис № 09 від 23.02.2011року /а. с. 22/.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , зареєстрованого та виданого 09.08.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , актовий запис № 216 від 09.08.2012 року /а. с. 21/.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , зареєстрованого та виданого 16.08.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , актовий запис № 371 від 16.08.2014 року /а. с. 21/.
Заочним рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 22.08.2024 року по справі № 502/1131/24 розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований 19.11.2010 року у Виконавчому комітеті Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис за № 25. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 24.09.2024 року /а.с.6/.
Згідно характеристики №280 від 13.06.2025 року, наданої Шевченківським закладом загальної середньої освіти №1 Кілійської міської ради відносно ОСОБА_4 , учениці 5-А класу вбачається, що ОСОБА_19 навчається в даному закладі з першого класу. Зарекомендувала себе як дисциплінована, скромна, доброзичлива учениця. Володіє учбовим матеріалом на високому та достатньому рівні. Навчається в повну міру своїх сил. На уроках уважна, активна. Конфліктів з однокласниками та вчителями закладу не має. Правила поведінки завжди свідомо виконує. На уроки не запізнюється, уроки без поважних причин не пропускає. Бере активну участь у заходах класу. Учениця шкільним приладдям забезпечена достатньо, стан речей задовільний. ОСОБА_20 охайна, ходить в чистому одязі та взутті. Одяг відповідає віку та сезону і погоді на вулиці. Батько, ОСОБА_1 , постійно приділяє належну увагу вихованню доньки та цікавиться успіхами дитини, допомагає у навчанні. Відвідує батьківські збори, реагує на зауваження класного керівника. Мати, ОСОБА_5 , нажаль не приймає участі в житті доньки. Вона не цікавиться успіхами дитини, не відвідує батьківські збори, не підтримує її та не допомагає у навчанні /а.с. 25/.
Згідно характеристики №283 від 13.06.2025 року, наданої Шевченківським закладом загальної середньої освіти №1 Кілійської міської ради відносно ОСОБА_3 , учениці 7-Б класу вбачається, що ОСОБА_10 навчається в даному закладі з першого класу. Зарекомендувала себе старанною, дисциплінованою, працелюбною та уважною ученицею. Учбовим матеріалом володіє на середньому та достатньому рівнях. Навчається в повну міру своїх сил. Виявляє логічне та творче мислення. Має добру пам`ять. На уроках активна та уважна. Виконує домашні завдання. Проявляє навики творчого навчання. З великою відповідльністю відноситься до доручених їй справ. Бере активну участь у житті класу. Дівчинка енергійна, весела, доброзичлива, надійна. Неконфліктна, має багато товаришів. Батько, ОСОБА_1 , постійно приділяє належну увагу вихованню доньки. Цікавиться її успіхами, допомагає у навчанні, відвідує батьківські збори. Дівчинка проживає біля батька. Мати, ОСОБА_5 , не бере участі у житті доньки. Не цікавиться її успіхами та проблемами /а.с. 26/.
Згідно характеристики №282 від 13.06.2025 року, наданої Шевченківським закладом загальної середньої освіти №1 Кілійської міської ради відносно ОСОБА_2 , учениці 9-А класу вбачається, що ОСОБА_9 навчається в даному закладі з першого класу. Зарекомендувала себе дисциплінованою, скромною, доброзичливою ученицею. Учбовим матеріалом володіє на достатньому рівні. Навчається в повну міру своїх сил. Виявляє логічне та творче мислення. Має добру пам`ять. На уроках активна та уважна. Виконує домашні завдання. Проявляє навики творчого навчання. З великою відповідальністю відноситься до доручень. Бере активну участь у житті класу, закладу. Дівчинка весела, доброзичлива, совісна, надійна. Має багато товаришів та користується серед них повагою. Батько, ОСОБА_1 , постійно приділяє належну увагу вихованню ОСОБА_21 . Він цікавиться шкільним життям доньки, відвідує батьківські збори, контролює навчання. Дівчинка проживає біля батька. Мати, ОСОБА_5 , не приймає участі у житті доньки. Вона не цікавиться успіхами дитини, не відвідує батьківські збори, не допомагає у навчанні, не підтримує її /а.с. 30/.
Згідно довідки про склад сім`ї № 1431 від 25.04.2025 року виданої Виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та до складу його сім`ї входять: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - співмешканка; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - донька; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - донька; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - донька співмешканки; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - донька співмешканки /а.с.24/.
Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Н.М.та зареєстрованого в реєстрі за №699 встановлено, що «Продавець» - ОСОБА_22 , продала та переда, а «Покупець» - ОСОБА_6 , купила та приймає у власність житловий будинок, який розташований АДРЕСА_1 /а.с.20/.
Згідно акту обстеження умов проживання від 27.06.2025 року, складеного головними спеціалістами служби у справах дітей КМР та фахівцем із соціальної роботи «ЦНСП» КМР за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Шевченкове, вул. Бессарабська, буд. №6 встановлено, що житло розташоване на першому поверсі, одноповерхового будинку та складаєтся з чотирьох кімнат, кухні, коридору та предпокоїв. Умови проживання задовільні, кімнати мебльовані, в будинку зроблений косметичний ремонт. В будинку чисто, біля будинку наявна присадибна ділянка, ведеться домашнє господарство. Для дітей є окремі кімнати, облаштовані усім необхідним, для розвитку і проживання дітей. За вказаною адресою прожживають та мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - співмешканка; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - донька; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - донька; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - донька співмешканки; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - донька співмешканки /а.с.29/.
Згідно копії трудової книжки, з датою заповнення 08.04.2022 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 03.04.2023 року, відповідно до Наказу №2-п від 03.04.2023 року, ОСОБА_1 прийнятий на посаду тракториста до Селянського Фермерського Господарства «Олійник» /а.с.9/. 
Згідно довідки про доходи №7 від 17.07.2024 року наданої Селянським Фермерським Господарством «Олійник» вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працює за основним місцем роботи в Селянському Фермерському Господарстві «Олійник» на посаді тракториста з 03.04.2023 року та його дохід за період з 01.07.2023 року по 30.06.2024 року склав 85530,00 гривень /а.с.7/.
Згідно висновку органу опіки та піклування «Про доцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком», затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кілійської міської ради від 16.12.2025 року №486 встановлено, що під час бесіди з громадянином ОСОБА_1 стал відомо, що у 2018 році громадянка ОСОБА_5 покинула дітей та поїхала у невідомому напрямку. З тих пір діти проживають з батьком, матір дітьми не піклується, матеріально не забезпечує. Життєзабезпеченням дітей займається батько. Згідно з інформацією від 13.10.2025 року №867, наданою Комунальним некомерційним підприємством «Кілійський центр первинної медико-санітарної допомоги» Кілійської міської ради, діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на «Д» обліку не перебувають. 
Згідно з висновком оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 складеним фахівцем Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Кілійської міської ради в період з 16.10.2025 по 22.10.2025, було встановлено, що ознаки складних життєвих обставин відсутні. 
Громадянка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але за вказаною адресою не проживає, часто змінює своє місце проживання, для дітей не створила умови для розвиту і проживання, постійного доходу не має. 
29.09.2025 року під час бесіди з громадянкою ОСОБА_5 стало відомо, що вона має бажання виховувати та проживати разом зі своїми дітьми. Тому питання проживання дітей разом з батьком є досить спірним. 
Громадянці ОСОБА_5 були надані роз`яснення щодо створення належних умов для можливості проживання дітей разом з нею, наголоше на необхідності налагодження контакту з дітьми. 09.10.2025 року № 18/1449 громадянці ОСОБА_5 було надіслано повідомлення з запрошенням до Служби у справах дітей Кілійської міської ради з метою з`ясування обставин по справі, але до Служби вона не з`явилася. ОСОБА_5 до Служби у справах дітей більше не з`являлася, на контакт не виходила. 
Враховуючи вищезазначене, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кілійської міської ради від 15.12.2025 року, виконавчий комітет Кілійської міської ради як орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 /а.с. 53-54/.
Згідно інформації Служби у справах дітей Кілійської міської ради №18/1707 від 16.12.2025 року вбачається, що під час бесіди з неповнолітньою ОСОБА_2 встановлено, що дитина бажає проживати разом з батьком, з яким має тісний емоційний зв`язок, відчуває турботу та підтримку (протокол бесіди складений спеціалістом Служби у справах дітей Кілійської міської ради від 29.09.2025 року). Відповідно до пункту 3 статті 160 Сімейного кодексу України, враховуючи вік дитини (14 років), її особисту думку, стабільні умови проживання з батьком, належне виконання ним батьківських обов`язків, а також відсутність участі матері у вихованні дитини, Служба у справах дітей Кілійської міської ради вважає, що визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком не суперечить інтересам дитини та не порушує її права /а.с. 55/.
При розгляді і вирішенні справи судом застосовано наступні норми права:
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
В ході розгляду справи, фактів зловживання батьком дітей - ОСОБА_1 , спиртними напоями або наркотичними засобами, або аморальної поведінки не встановлено.
Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21)).
У відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Визначальним у вирішенні даної позовної вимоги є принцип Міжнародної декларації прав дитини, проголошеною Генеральною асамблеєю ООН «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю».
Так, принцип ст. 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту ст. 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18.03.2021 року у справі №288/39/20 зазначив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ. від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Такі висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20, від 22 березня 2023 року у справі № 757/13688/21-ц, від 17 січня 2024 року у справі №700/702/21.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України дитина може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.
Суд зазначає, що матір, яка безумовно відіграє важливу роль у житті дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. 
Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків та можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
На підставі вищевикладеного, виходячи з балансу інтересів дітей та батьків, з урахуванням думки малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , враховуючи, що позивач спроможний надати донькам належний рівень виховання, постійно піклується про їх розвиток, беручи до уваги те, що мати дітей фактично самоусунулась від їх піклування та виховання, а визначення місця проживання проводиться саме в інтересах дітей, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітніх  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком, буде відповідати інтересам дітей, а тому позовна вимога в цій частині підлягає до задоволення.
Щодо вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_2 разом з батьком, суд зазначає наступне.
За змістом ст. 6 СК України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в постанові по справі № 592/7624/22 від 02.11.2023 року.
Дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 і на час розгляду справи судом їй виповнилося 15 років. 
Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства вона може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, за їх місцем мешкання, що в свою чергу і підтверджено в ході розгляду справи, адже ОСОБА_9 вільно обрала собі місце проживання з батьком, а тому між сторонами не існує спору. 
Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, відповідно позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання і утримання дітей, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тобто таких фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Звертаючись до суду позивач просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним дітей, проте, звертаючись до суду, не зазначив мети встановлення данного факту. Позивачем не зазначено, які юридичні наслідки безпосередньо породжує встановлення факту перебування дітей на його самостійному вихованню та утриманню, а також, виникнення, зміна або припинення яких його особистих чи майнових прав потягне встановлення такого факту.
Разом з тим суд зазначає, що утримання та виховання дітей батьком є законним його обов`язком та не потребує встановлення факту судом.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Виходячи із правового аналізу даної норми Закону, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи законних інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась до суду, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
За відсутності між сторонами відповідного спору, суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.
Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що заявлені позивачем позовні вимоги є не вимогами до відповідача щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача, суд дійшов висновку про відсутність необхідних та достатніх умов для встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, cудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2-13, 81, 89, 141, 258-259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 19, 160, 161, 171 СК України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
  Суддя Кілійського районного суду  	  О. А. Маслеников