Справа № 689/2148/25
2/689/144/26 
РІШЕННЯ
Іменем України
24.02.2026 року селище Ярмолинці 

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді – Шевчик О.М.,
за участю:
секретаря судового засідання – Фурман Н.Л.,
представника позивача – Синиченко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні селища Ярмолинці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

встановив:

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 3968998 від 09.04.2021 в розмірі 36 933,61 грн, понесених судових витрат в розмірі 2422,40 грн, та витрат на надання правової допомоги в розмірі 13 000 грн.
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 09.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір № 3968998, який було підписано електронним підписом позичальника.
Згідно з умовами договору, сума кредиту становить 11 500 грн, загальний строк, на який надається кредит - 30 днів, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту.
ТОВ «Авентус Україна» належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору. 
04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №04-02-02/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі, за договором № 3968998. 
10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ "Коллект Центр" відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023, в тому числі, за кредитним договором № 3968998.
Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 3968998 від 09.04.2021 в розмірі 36 933,61 грн, понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн, та витрати на надання правової допомоги в розмірі 13 000 грн.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві. 
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Подала до суду відзив на позов, в якомупросить застосувати строк позовної давності, відмовити у задоволенні позову повністю, визнати розрахунок позивача таким, що не доводить безперервності боргу, відмовити у стягненні відсотків та у стягненні 13 000 грн витрат на правову допомогу. 
Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 09.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3968998, який було підписано електронним підписом позичальника.
Відповідно до умов договору, розмір кредиту складає 11 500 грн. (п.1.3 Договору) строк кредиту – 30 днів (п.1.4 Договору).
Стандартна процентна ставка – 1,90% в день та застосовується у межах строку, передбаченого п.1.4 Договору (п.1.5 Договору).
Знижена процентна ставка 1,615% в день застосовується за умов, передбачених п.1.5.1 Договору (а.с.7-10).
04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №04-02-02/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі, за договором № 3968998 (а.с.26-30). 
10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ "Коллект Центр" відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023, в тому числі, за кредитним договором № 3968998 (а.с.42-47). 
Вказані обставини підтверджуються: договором про надання споживчого кредиту № 3968998 від 09 квітня 2021 року; паспортом споживчого кредиту від 09.04.2021; Договором факторингу №04-02-02/2022 від 04.02.2022 року; Актом приймання-передавання Реєстру Боржників за Договором факторингу №04-02-02/2022 від 04.02.2022;Реєстром Боржників до Договору факторингу №04-02-02/2022 від 04.02.2022; Договором факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023; Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023;Реєстром Боржників до Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023.
Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Також, відповідно до ч.ч.1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Щодо заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке.
Відповідно до п.1.4 Договору про споживчий кредит №3968998 від 09.04.2021 строк кредитування становить 30 днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. 
При цьому, 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року в Україні запроваджено карантин, який неодноразово продовжувався.
Постановою КМУ від 27.06.2023 № з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено.
Водночас, 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу. 
Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 за №4434-IX передбачено виключення пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, згідно з яким перебіг позовної давності зупинявся на строк дії воєнного стану. Закон набув чинності 04.09.2025.
Даний позов подано 04.12.2025 року, а відтак, строк позовної давності звернення до суду не сплинув.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення так і виконання такого договору.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Так, відповідно до п.1.3. Договору сума кредиту складає 11500,00 грн.
Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 10.01.2023, заборгованість відповідачки за договором № 3968998 від 09.04.2021 становить 36 933,61 грн, в тому числі 11200 грн – за тілом кредиту, заборгованість за відсотками – 25536,00 грн, інфляційні збитки 179,20 грн та 18,41 грн - 3% річних (а.с.17).
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Авентус Україна» до договору № 3968998 від 09 квітня 2021 року, станом на 03.02.2022 року відповідачка сплатила 300 грн основного боргу та 18 978,15 грн відсотків (а.с.19-25).
Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів, суд враховує, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим вважає за необхідне змінити розмір відсотків, інфляційних збитків та 3%-х відсотків річних і встановити їх в розмірі 11 500 грн., при цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості до договору № 3968998 від 09 квітня 2021 року, станом на 03.02.2022 року відповідачка сплатила 18 978,15 грн відсотків (а.с.19-25), а відтак заборгованості за відсотками не має.
Вирішуючи питання щодо зменшення розміру відсотків, суд також враховує, що відповідачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи, здійснює постійний догляд своїх двох дітей з інвалідністю.
Вказані обставини підтверджуються: витягом з Реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_1 , свідоцтвами про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , медичним висновком № 9 від 14.05.2024 року, згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання ДЦП; медичним висновком № 10 від 14.05.2024 року, згідно з яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання ДЦП, довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 134811, посвідченням серії НОМЕР_1 від 15.03.2019 року (а.с.110-117). 
Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь позивача за договором № 3968998 від 09 квітня 2021 року, становитиме 11 200 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту, так як відповідачка частково сплатила борг за тілом кредиту в розмірі 300 грн (а.с.19-25).
В задовленні решти позовних вимог слід відмовити.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Представником позивача до закінчення розгляду справи по суті було подано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн, а саме, надано заявку на надання юридичної допомоги №2470 від 01.10.2025, договір про надання правової допомоги № 01-07/24 від 01 липня 2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс. Згідно з витягом з Акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року, вартість послуг із правової допомоги складає 13 000,00 грн (а.с.68-70,73,74).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи заяву ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, складності даної справи, враховуючи принцип розумності розміру витрат на правничу допомогу суд вважає, що витрати відповідача на правничу допомогу слід зменшити до 7 000,00 грн.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 122,40 грн.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 734,47 грн ((11 200 грн х100% : 36 933,61 грн) х 2 422,40 грн. : 100%).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,
вирішив:

Позов задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місце знаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс, 306, код ЄДРПОУ 44276926) заборгованість за договором № 3968998 від 09.04.2021 в розмірі 11 200 (одинадцять тисяч двісті) гривень, яка є заборгованістю за тілом кредиту.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місце знаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс, 306, код ЄДРПОУ 44276926) 2 122 (дві тисячі сто двадцять дві) гривні 40 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в сумі 734 (сімсот тридцять чотири) грн 47 коп.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 27 лютого 2026 року.

Суддя Шевчик О.М.