ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 р. 	Справа № 520/20975/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Харківський метрополітен" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.01.25 по справі № 520/20975/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  третя особа  Комунальне підприємство «Харківський метрополітен» 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі – відповідач 1, ГУ ПФУ в Сумській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ в Харківській області), третя особа: Комунальне підприємство «Харківський метрополітен» (далі – 3-тя особа, КП «Харківський метрополітен», апелянт), в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Сумській області від 05.07.2024 №203040020843 про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі-Закон №1058-ІV);
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 зарахувати йому до пільгового стажу за Списком №1 період моєї роботи за професією машиніст електропоїзду (метрополітену) з 17.01.2003 по 15.09.2016;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно з п. 1 ч.2 ст. 114 Закону №1058-ІV - з 27.06.2024.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 05.07.2024 №203040020843 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 1 ч.2 ст. 114 Закону №1058-ІV.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV з 27.06.2024, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи на посаді машиніста електропоїзду з 17.01.2003 по 15.09.2016.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Сумській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог зобов`язального характеру, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив суд рішення скасувати в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV з 27.06.2024, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи на посаді машиніста електропоїзду з 17.01.2003 по 15.09.2016 та прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення з 27.06.2024 пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що вказана справа була розглянута без залучення КП «Харківський метрополітен» у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, незважаючи на те, що позивачем було вказано у позові КП «Харківський метрополітен» як третю особу, оскільки рішення прийняте за результатами розгляду вимог позивача безпосередньо впливає на права та обов`язки КП «Харківський метрополітен».
Задоволення позову створило обов`язок для третьої особи з відшкодування ПФУ витрат на пенсію позивача, а незалучення КП «Харківський метрополітен» до участі у справі позбавило його можливості захистити свої права та законні інтереси.
Вказав, що ОСОБА_1 працював на КП «Харківський метрополітен» за посадою машиніст електропоїзда (метрополітену) з 04.01.1999 по 15.09.2016, що підтверджується записами у його трудовій книжці.
Апелянт звернув увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» професія «машиніст електропоїзда» (метрополітену) була виключена зі Списку №1.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2006 №276 професія машиністи електропоїздів (метрополітену) була включена до Списку №1 пільгового пенсійного забезпечення. Дата набрання чинності постанови -18.03.2006.
Отже, в період з 16.01.2003 по 17.03.2006 посада машиніст електропоїзду (метрополітену) була відсутня в Списку №1 виробництв, робіт, професій та посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах , у зв`язку з чим даний період не зараховується до пільгового стажу.
Вказав , що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного фонду України, втручання в які з боку суду є неприпустимим.
Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу третьої особи, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу КП «Харківський метрополітен» без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 – без змін. 
Звернув увагу , що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідно до п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 (далі-Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків .
У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2006 №276) робота машиністом електропоїзду (метрополітену) віднесена до Списку №1 , то позивач працював за професією та в умовах праці, що віднесені до Списку №1.
З приводу доводу апеляції щодо втручання суду у дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України позивач зазначив, що суд зобов`язав ГУ ПФУ в Сумській області призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 період роботи на посаді машиніста електропоїзду з 17.01.2003 по 15.09.2016, для належного та ефективного відновлення його порушених прав.
Звернув увагу суду, що апелянт не оскаржує судове рішення в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 05.07.2024 про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV.
Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
Позивач працював у КП «Харківський метрополітен» на посаді машиніст електропоїзда метрополітену з 04.01.1999 по 15.09.2016, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою КП "Харківський метрополітен" від 26.06.2024 №03-28/767 підтверджено, що позивач з 04.01.1999 по 15.09.2016 працював повний робочий день в електродепо "Московське" КП "Харківський метрополітен", виконував роботи в умовах постійної зайнятості у тунелі та підземних спорудах за посадою машиніст електропоїзда метрополітену, машиніст електропоїзда (при роботі на лінії) та за період з 04.01.1999 по 16.01.2003 (04 роки 00 місяців 12 днів) за професією , посадою машиніст електропоїзді метрополітену, що передбачена Списком №1, розділ ХХІ “Транспортні послуги” підрозділ 12001000 1.Залізничний транспорт і метрополітен 1200100а підпункт а) Робітники 1200100а-14409 Машиністи електропоїздів метрополітену робочі місця №93,139-147,30-32 код КП 14409, 1200100а - 14409 підстава: постанова Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 11.03.1994 № 162 зі змінами та доповненнями до неї постановою КМУ від 15.11.1994 р. № 773, а постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 професія машиністи електропоїздів (метрополітену) виключена зі Списку №1.
Підстава для видачі: проведеними на підприємстві атестаціями робочих місць за умовами праці машиністів електропоїздів (метрополітену) з 1994 по 1999 було підтверджено право машиністів електропоїздів (метрополітену) на пільгове забезпечення за Списком № 1.
Результати атестацій затверджені наказами по підприємству від 24.11.1994 № 129, від 09.04.1997 № 51 - зміни та доповнення до наказу від 24.11.1994 № 129 , від 07.12.1999 № 214 (копії наказів додаються).
Наступні атестації робочих місць за умовами праці машиністів електропоїздів (метрополітену) проводилися на підприємстві у 2003, 2008, 2013, 2018, 2023 роках, і за їх результатами не було підтверджено право машиністів електропоїздів (метрополітену) на пільгове забезпечення за Списком № 1.
Результати даних атестацій умов праці машиністів електропоїздів (метрополітену) були затверджені наказами по підприємству від 08.04.2004 №124, від 09.02.2009 №94, 08.02.2014 №64, від 08.02.2019 № 49, від 06.02.2024 № 54. 
Додаткові відомості: довідка укладена на підставі наказів за особовим складом та особистих рахунків на заробітну плату, особової картки П-2 (а.с.16).
Довідкою КП "Харківський метрополітен" від 25.06.2024 № 03-28/758 підтверджено, що позивач у період з 04.01.1999 по 15.09.2016 працював машиністом електропоїзду метрополітену цеху експлуатації (а.с.18).
27.06.2024 позивач звернувся до Індустріального об`єднаного управління ПФУ м. Харкова із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №1 у порядку п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, яку за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Сумській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 05.07.2024 №203040020843 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Зазначено, що відповідно до п.1 ч.2 ст.114 закону №1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах , на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Вік заявника на дату звернення- 49 років 11 місяців 29 днів, страховий стаж -37 роки 07 місяців 28 днів, пільговий стаж по Списку №1 - 04 роки 00 місяців 11 днів. За доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди роботи 
За наданими документами право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV заявник не має у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Не погоджуючись з рішенням відповідача 1, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.
Суд дійшов висновку, що оскільки постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2006 №276) робота машиністом електропоїзду (метрополітену) віднесена до Списку №1, то позивач працював за професією та в умовах праці, що віднесені до Списку №1.
З приводу атестацій робочих місць суд зазначив, що умови праці, в яких працював позивач, не змінювались з моменту проведення атестації у 1999 році, зокрема, умови і характер праці під час проведення атестацій в 1999, 2003, 2008,2013 роках, через що позивач весь час працював за професією та в умовах праці, що віднесені до Списку №1.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон №1058-ІV, який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).
На час звернення позивача із відповідною заявою до відповідача щодо призначення пенсії на пільгових умовах чинними є Закон №1058-ІV і Закон №1788-ХІІ, які регулюють одні і ті самі правовідносини. Пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-ІV, як такий, що прийнятий пізніше у часі, а норми Закону №1788-ХІІ підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону №1058-ІV.
Відповідно до ст.8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Приписами статті 24 Закону №1058-IV, крім іншого, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. .
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. (ч.4 ст.24 Закону № 1058-ІV).
Згідно з пунктом «а» ч.1 ст.13 Закону № 1788-ХІІ в чинній редакції, з урахуванням висновків Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах..
Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV у редакції Закону № 2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах..
Як вбачається з оскаржуваного рішення, на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду України вік позивача становив 49 років 11 місяців 29 днів, страховий стаж - 37 років 07 місяців 28 днів, пільговий стаж за Списком №1 – 04 роки 00 місяців 11 днів.
Предметом спору у цій справі є не зарахування відповідачем до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи позивача машиністом електропоїзді (метрополітену) в КП «Харківський метрополітен» з 17.01.2003 по 15.09.2016.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Професія машиніст електропоїзда метрополітену міститься в цьому Списку №1 в розділі ХХІ «Транспорт» підрозділі 12001000 1. Залізничний транспорт і метрополітен 1200100а підпункт а) Робітники 1200100а-14409 Машиністи електропоїздів метрополітену (доповнено постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.1994 №773).
Постановою Кабінету Міністрів № 36 від 16.01.2003 затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та визнані такими, що втратили чинність: постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 та постанова Кабінету Міністрів України від 15.11.1994 №773.
При цьому, до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", позиція "машиністи електропоїздів (метрополітену)" не внесена.
Разом з тим, відповідно до рішення Національної служби посередництва і примирення від 11.07.2005 № 05-07-05 "Про колективний трудовий спір між машиністами електропоїздів метрополітенів України та Кабінетом Міністрів України" Кабінету Міністрів України рекомендовано виконати пункт 1 рішення примирної комісії по вирішенню колективного трудового спору між машиністами електропоїздів метрополітенів України та Кабінетом Міністрів України від 10.02.2005: «1. Задовольнити вимогу машиністів електропоїздів метрополітенів України: «відновити професію «машиніст електропоїздів метрополітену» в Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36».
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2006 № 276 внесено зміни до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Розділ ХХІ «Транспортні послуги" зазначеного Списку доповнено позицією - «машиністи електропоїздів (метрополітену)».
При цьому, Міністерству транспорту та зв`язку разом з Міністерством охорони здоров`я запропоновано до 01.04.2006 розробити методику проведення атестації робочих місць за умовами праці машиністів електропоїздів (метрополітену), забезпечити проведення атестації робочих місць за умовами праці машиністів електропоїздів (метрополітену) державних підприємств «Дніпропетровський метрополітен» і «Харківський метрополітен», а разом з Київською міськдержадміністрацією - на комунальному підприємстві «Київській метрополітен» і подати Мінпраці та соціальної політики до 01.07.2006.
Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 3 Порядку № 383 визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків.
Враховуючи віднесення професії машиніста електропоїзда (метрополітену) до Списку №1 постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2006 №276), колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач з 17.01.2003 по 15.09.2016 працював за професією та в умовах праці, що віднесені до Списку № 1.
Твердження апелянта про те, що КП «Харківський метрополітен» не було залучено як третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору спростовується матеріалами справи.
По-перше, КП «Харківський метрополітен» зазначено як третю особу у позовній заяві ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
По-друге, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями серед учасників справи зазначено КП «Харківський метрополітен».
Крім того, судом першої інстанції було направлено через систему Електронний Суд, в електронний кабінет КП «Харківський метрополітен» копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви ОСОБА_1 , що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.27,30). Також в електронний кабінет КП «Харківський метрополітен» було направлено копію судового рішення від 29.01.2025 у справі № 520/20975/24, що підтверджується довідкою про доставку до електронного кабінету ЕСІТС (а.с.55).
Враховуючи наведене, посилання апелянта на незалучення його як третьої особи є необґрунтованим, та спростовується матеріалами справи.
Згідно з ч.2 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів зазначає, що описка суду першої інстанції в ухвалі про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі та у судовому рішенні щодо не зазначення як третьої особи КП «Харківський метрополітен» є порушенням норм процесуального права. Проте КП «Харківський метрополітен» було обізнано про позовну заяву ОСОБА_1 та отримувало копії всіх процесуальних документів, як учасник справи. 
Отже, зазначене порушення суду першої інстанції не призвело до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування судового рішення з цієї підстави відсутні.
Щодо доводу апелянта про втручання судом першої інстанції в дискреційні повноваження пенсійного органу колегія суддів зазначає наступне.
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Таким чином, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківський метрополітен" - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі № 520/20975/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін