Справа № 138/293/26
Провадження №:2/138/829/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.04.2026 м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Київської Т.Б.,
за участю секретаря Бугери І.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
АТ «Ідея Банк» звернувся до суду з вказаним вище позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 18.11.2020 між банком та ОСОБА_1 було укладено генеральний кредитний договір №ГКД-630402.1. Згідно умов вказаного договору його сторони погодили, що банк зобов`язується відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах котрої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ним та інші платежі в порядку, розмірі та в строки (терміни), що передбачені цим договором та діючими тарифами банку. Максимальна сума заборгованості позичальника за наданими банком траншами становить 300000,00 грн., включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати її відкриття, строк дії окремого траншу, який надається клієнту в рамках кредитної лінії, становить 60 місяців. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на маржу банку (15%), що на момент підписання кредитного договору становить 19,5% річних, а також плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображену у графіку платежів у конкретному цифровому виразі. 22.02.2022 в рамках кредитного договору було видано транш за номером №G02.10701.009514259 у розмірі 128787,00 грн. Банк свій обов`язок щодо надання кредиту виконав, однак відповідач свої зобов`язання за договором в частині повернення заборгованості за кредитом не виконує. Останній платіж було здійснено 25.01.2024. Внаслідок невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 316929,75 грн.
Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у вказаному вище розмірі.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.02.2026 відкрито загальне позовне провадження у справі та розпочато підготовче провадження у справі. Копія ухвали суду отримана відповідачем 21.02.2026.
10.03.2026 до суду надійшов відзив на позов, який мотивований тим, зокрема, що позовна вимога про стягнення заборгованості зі сплати платежів за обслуговування кредиту (комісія), є необґрунтованою і в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки така вимога є нікчемною в силу закону і не потребує визнанню недійсною. Щодо іншої частини позовних вимог заперечень не зазначив.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. У своєму позові просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримав. 
Також, 23.03.2026 подав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, зокрема, що відповідач погодилась з умовами укладеного договору, підписавши кредитний договір, який містить узгоджені з позичальником умови щодо розміру комісії, що підлягає сплаті за обслуговування кредитної заборгованості. Умовами договору визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язків, тощо. Встановлено строки внесення та зарахування сплаченої комісії. 
Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд, прийшов до такого висновку.
Суд встановив, що 18.11.2020 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено генеральний кредитний договір №ГКД-630402.1. Відповідно до умов зазначеного договору його сторони погодили, що банк зобов`язується відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах котрої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ним та інші платежі в порядку, розмірі та в строки (терміни), що передбачені цим договором та діючими тарифами банку. Максимальна сума заборгованості позичальника за наданими банком траншами становить 300000,00 грн., включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати її відкриття, строк дії окремого траншу, який надається клієнту в рамках кредитної лінії, становить 60 місяців.
За користування траншом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається, як змінна частин ставки, збільшена на 10% (маржу банку). Станом на день укладеного договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19,5%. 
Пунктом 1.4.2 кредитного договору передбачено, що за обслуговування кредитної заборгованості банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображено в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. Плата за обслуговування кредитної заборгованості сплачується позичальником за отримання наступних послуг, які вчиняються банком на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за договором, надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.
18.11.2020 сторони договору підписали паспорт споживчого кредиту в якому зазначено, зокрема, інформацію щодо реальної орієнтовною процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, порядок повернення кредиту, тощо.
Також, позивачем надано реєстр смс повідомлень до договору надання послуг №01/01122020 за лютий 2022, в якому зазначено, зокрема, про погодження траншу №G02/10701/009514259 на суму 128787,00 грн., з оплатою 6594,00 щомісячно до 22 числа. (п/н 449).
Крім того, в матеріалах справи наявний графік щомісячних платежів за траншем №G02/10701/009514259 до генерального кредитного договору №ГКД-630402.1.
Відповідно до меморіального ордеру №9267228 від 22.02.2022 ОСОБА_1 було видано кредит згідно кредитного договору №G02/10701/009514259 у розмірі 128787,00 грн.
Факт отримання та користування кредитним коштами також підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку відповідача за договором №G02/10701/009514259 за період по 07.01.2026.
З наданого до суду довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором договору №G02/10701/009514259 від 22.02.2022 слідує, що станом на 07.01.2026, у відповідача ОСОБА_1 існує заборгованість у загальному розмірі 316929,75 грн., яка складається із заборгованості за простроченим боргом у розмірі 116223,06 грн., заборгованість за простроченими процентами у розмір 73496,14 грн., заборгованість за простроченою платою за обслуговування кредиту у розмірі 127210,55 грн. 
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.526,530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовамист.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
У відповідності до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 на підставі вказаного вище кредитного договору отримала кредит у розмірі 128787,00 грн. зі сплатою процентів на користування кредитом та платою за обслуговування кредитної заборгованості, але взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення заборгованості не виконує, чим істотно порушує умови укладеного договору. 
Факт укладення кредитного договору відповідачем не заперечується.
Разом з тим, доводи сторони позивача про те, що ОСОБА_1 погодилась з умовами укладеного договору, підписавши генеральний кредитний договір, що містить узгоджені з позичальником умови щодо розміру комісії, яка підлягає сплаті за обслуговування кредитної заборгованості, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч.2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
ЗУ «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч.5 ст.12 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1,2 ст. 11, ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.ч.1,2 ст.11 ЗУ«Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч.1,2 ст. 11, ч.5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
Як вже було зазначено, вище п.1.4.2 кредитного договору визначено, що за обслуговування кредитної заборгованості банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображено в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. Плата за обслуговування кредитної заборгованості сплачується позичальником за отримання наступних послуг, які вчиняються банком на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за договором, надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.
Разом з тим, в договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Враховуючи те, що банком не зазначено та не надано докази наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту п. 1.4.2 договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину.
Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, пунктах 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.
Враховуючи наведене вище, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача плати за обслуговування кредитної заборгованості (комісії) у розмірі 127210,55 грн., а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини та враховуючи те, що кредитний договір, укладений між сторонами, встановлює обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та процентами є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. При цьому, сторона відповідача в цій частині вимог позов, жодних заперечень не зазначала.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2845,71 грн. (4753,95/59,86%).
На підставі викладеного вище та керуючись ст.11-12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 3, 525, 526, 530, 549, ст.626, ст.629, ст.1054, ЦК України, ст. 12, 13, 76-77, 81, 89, 141, 247, 259, 263-268, 279, 280-281 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №ГКД-630402.1 від 18.11.2020 в розмірі 189719 гривень 20 копійок та судові витрати у виді судового збору в розмірі 2845 гривень 71 копійка.
Решту судового збору залишити за позивачем.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Акціонерне товариство «Ідея Банк», код ЄДРПОУ 19390819, адреса листування: вул.Валова, 11, м.Львів, 79008
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя:               Т.Б.Київська