ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 632/707/25
провадження № 22-ц/818/1441/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
головуючого судді Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро» на рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2025 року у складі судді Кочнєва О.В.
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,9346 га, кадастровий номер 6324584200:06:000:0011 ( надалі Земельна ділянка) , шляхом скасування державної реєстрації договору оренди землі, укладеного 24.01.2025 року між позивачем та відповідачем, номер запису про інше речове право 59418148.
Позов обґрунтовано тим , що позивач є власником Земельної ділянки. 10.04.2025 року державним реєстратором виконавчого комітету Златопільської міської ради Лозівського району Харківської області Лозовською Мариною Михайлівною було зареєстровано інше речове право на вказану земельну ділянку (номер запису 59418148) в частині реєстрації договору оренди від 24.01.2025 року між сторонами строком на 13 років до 24.01.2038 року Проте зазначений договір позивач не укладав.
Рішенням Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2025 року. 
Рішення обґрунтовано тим, що хоча судом встановлено, що договір оренди між сторонами від 24.01.2025 року є неукладеним, оскільки позивач його не підписував, обраний позивачем спосіб захист свого права не відповідає діючому на даний час з 02.06.2025 року висновку об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №144/1440/22, провадження №61-12561сво24, який для суду є обов`язковим до застосування у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України. Тому відсутні підстави для задоволення позову через обраний позивачем неналежний спосіб захисту свого права. 
Не погодившись з рішенням суду Оріщенко Н.С., яка діє в інтересах ТОВ «Фермер-агро», подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм процесуального права просила апеляційну скаргу задовольнити та змінити мотивувальну та резолютивну частину рішення суду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшовши правильного висновку про неефективність обраного позивачем способу захисту, одночасно ухвалив рішення по суті спору та зробив передчасні висновки про доведення позивачем факту не укладання договору оренди землі від 24.01.2025. Оскільки належних позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявлено, у суду були відсутні підстави для вирішення питання про кваліфікацію додаткової угоди до договору оренди як неукладеної. Тому рішення суду підлягає зміні у мотивувальній та резолютивній частині рішення. 
10.12.2025 представником ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зазначила, що рішення суду є законним та обгрунтованим, тому що надання судом висновку про неукладенність даного правочину не є виходом за межі позовних вимог, оскільки такий факт може встановлюватись судом при розгляді справи та надаватись відповідний висновок в мотивувальній частині рішення
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6324584200:06:000:001, площею 6,9346 га, розташованою на території Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області (раніше – Картамиської Первомайського району) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №04767, виданого Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області (запис у книзі записів реєстрації державних актів №348). Право власності на земельну ділянку позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.09.2017 року (т.1 а.с. 16). 
10.04.2025 року державним реєстратором виконавчого комітету Златопільської міської ради Лозівського району Харківської області Лозовською Мариною Михайлівною було зареєстровано інше речове право на вказану земельну ділянку (номер запису 59418148) в частині реєстрації договору оренди від 24.01.2025 року між сторонами строком на 13 років до 24.01.2038 року.
Вказані дані підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 423595829 від 22.04.2025 року (т.1, а.с.10).
24.01.2025 позивач подав заяву про вчинення кримінального проступку у зв`язку з тим, що 24.01.2025 невстановлена особа подала заяви державному реєстратору виконавчого комітету Златопільської міської ради Харківської області на вчинення проведення реєстрації речового права продовження оренди замельних діялянок. На підставі вказаного звернення 25.01.2025 року було зареєстроване кримінальне провадження ВП №1 Лозівського РВП ГУНП у Харківській області, внесене до ЄРДР за № 12025226120000008 за ч.1 ст.356 КК України (т.1, а.с.15).
Листом СД ВП №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківськоій області від 19.05.2025 №582/119-88/49-2025 було повідомлено, що станом на дату надання інформації про підозру у кримінальному провадженні 12025226120000008 жодній особі не оголошено підозру та обвинувальний акт не складено (т.1 а.с. 72-73).
Щодо реєстрації оспорюваного договору оренди земельної ділянки встановлено, що він для державної реєстрації був поданий керівником відповідача ОСОБА_3 24.01.2025 року о 13 годині 47 хвилин (реєстраційний номер заяви 64733142)(а.с.95). 24.01.2025 року о 15 годині 01 хвилина позивачем була подана заява про заборону вчинення реєстраційних дій (реєстраційний номер заяви 64738046). З урахуванням заяви позивача від 04.02.2025 року про нотаріальне посвідчення будь-яких договорів оренди реєстрація договору оренди від 24.01.2025 року постійно відкладалося для з`ясування причин вказаних заяв та підстав їх складання. Після видалення даних про нотаріальне посвідчення договору з боку позивача приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Мірошниченко О.М. 10.04.2025 року та відсутності підстав для не реєстрації поданого первинно договору оренди земельної ділянки вказаний договір оренди був зареєстрований як такий, що відповідає вимогам закону та щодо якого відсутні підстави для відмови у його реєстрації. Жодних порушень при його поданні державним реєстратором встановлено не було. Інші заяви позивача були зареєстровані в Державному реєстрі після подання договору оренди з боку представника відповідача (т.1, а.с.92-93).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правовим висновком ВС у постанові від 19.02.2024 у справі №567/3/22 кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98) постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, (провадження № 14-67цс20).
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження№ 14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити належний позов до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі№ 145/2047/16-ц, (провадження № 14-499цс19).
Судова колегія вважає, що суд дійшов правильного висновку про відмову у позові у зв`язку з обранням позивачем способу захисту, що є неефективним, проте зробив передчасні висновки що договір оренди між сторонами від 24.01.2025 року є неукладеним. 
Оскільки обраний позивачем спосіб захисту не зможе забезпечити і гарантувати відновлення порушеного, на його думку, права, а тому не спроможний надати ефективний захист права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні їх позовних вимог, суд надав передчасну оцінку обставинам щодо укладання договору оренди від 29.01.2025 та зробив помилковий висновок в резолютивній частині рішення про підтвердження факту не укладання відповідного договору позивачем. 
Зазначена оцінка може бути надана судом під час розгляду спору про визнання права оренди відсутнім. 
Відповідно до пунктів 3,4 ч. 1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.
Оскільки доводи апеляційної скарги ТОВ «Фермер-Агро» знайшли своє підтвердження, апеляційну скаргу слід задовольнити, а мотивувальну та резолютивну частини рішення – змінити. 
Підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро»- задовольнити.
Рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2025 року- змінити. Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Змінити абзац перший резолютивної частини рішення, виклавши його у наступній редакції: «У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро» про усунення перешкод у праві власності шляхом скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки відмовити».
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий         О.Ю.Тичкова

Судді         О.В. Маміна

В.Б. Яцина