ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/3380/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.07.2025 в адміністративній справі №280/3380/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,- 
ВСТАНОВИВ:
30.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 28 січня 2025 року № 083850024418 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 26 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07 листопада 2024 року із зарахуванням до загального стажу роботи періодів роботи з 29 червня 1982 року по 25 квітня 1983 року, з 08 липня 1985 року по 22 вересня 1986 року згідно з трудовою книжкою серія НОМЕР_1 та періоду проходження військової служби з 04 травня 1983 року по 10 червня 1985 року згідно з військовим квитком серія НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив що 03 січня 2025 року останній звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 28 січня 2025 року № 083850024418 у зв`язку із відсутністю у нього необхідного страхового стажу. Позивач вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії, яким йому відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, не відповідає дійсним обставинам справи, що, в свою чергу, унеможливлює реалізацію ним конституційного права на призначення пенсії за віком. Позивач зазначає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, яка й надавалась відповідачу з метою призначення пенсії за віком, та в якій зазначено всі необхідні відомості про періоди та характер роботи. Вважає, що рішення відповідача від 28 січня 2025 року про відмову в призначенні пенсії належить скасувати як протиправне, а відповідача зобов`язати зарахувати періоди роботи та призначити пенсію за віком. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.07.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 31 січня 2025 року № 083850024418 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” періоди його роботи з 29 червня 1982 року по 25 квітня 1983 року, з 08 липня 1985 року по 22 вересня 1986 року згідно з трудовою книжкою серія НОМЕР_1 та періоду проходження військової служби з 04 травня 1983 року по 10 червня 1985 року згідно з військовим квитком серія НОМЕР_2 , у зв`язку із чим, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 03 січня 2025 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що згідно трудової книжки НОМЕР_1 не підлягає зарахуванню до страхового стажу період роботи з 29.06.1982 року по 25.04.1983 року, з 08.07.1985 по 22.09.1986 року та період проходження військової служби з 04.05.1983 по 10.06.1985 року, згідно військового квитка, оскільки страховий стаж набутий на території Литовської Республіки. Формуляр відповідно до положень Угоди між Україною та Литовською Республікою та внесення змін і доповнень до Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення не надано. 
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, Позивач – ОСОБА_1 звернувся до органів пенсійного фонду із заявою від 03 січня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви додано трудову книжку, військовий квиток, паспорт та код.
В порядку екстериторіальності заяву та документи передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Рішенням від 28 січня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.
Згідно вказаного рішення пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону №1058 - 60 років. Вік заявника на дату звернення — 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону №1058 становить не менше 31 рік.
За вказаним рішенням страховий стаж позивача становить 28 років 06 місяців 20 днів. 
За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки НОМЕР_1 період роботи з 29 червня 1982 року по 25 квітня 1983 року, з 08 липня 1985 року по 22 вересня 1986 року та період проходження військової служби з 04 травня 1983 року по 10 червня 1985 року, згідно військового квитка, оскільки страховий стаж набутий на території Литовської Республіки. Формуляр відповідно до положень Угоди між Україною та Литовською Республікою та внесення змін і доповнень до Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення не надано.
Вважаючи протиправною відмову відповідача - 1 щодо призначення пенсії за віком та не зарахування до його страхового періоду роботи з 29 червня 1982 року по 25 квітня 1983 року, з 08 липня 1985 року по 22 вересня 1986 року та період проходження військової служби з 04 травня 1983 року по 10 червня 1985 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не тільки надання списків пенсіонерів, пенсії яких підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру грошового забезпечення, може бути підставою для оформлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення пенсіонера є підтвердженим факт допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо невиготовлення та ненаправлення до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області нової довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.03.2018 року із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року – не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року – не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року – не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року – не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року – не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року – не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року – не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року – не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року – не менше 35 років.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як видно з матеріалів справи, підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 07 листопада 2024 року із зарахуванням до загального стажу роботи періодів роботи з 29 червня 1982 року по 25 квітня 1983 року, з 08 липня 1985 року по 22 вересня 1986 року згідно з трудовою книжкою серія НОМЕР_1 та періоду проходження військової служби з 04 травня 1983 року по 10 червня 1985 року згідно з військовим квитком серія НОМЕР_2 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виходило з того, що оскільки стаж не підтверджено формуляром зв`язку згідно Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення.
Так, з трудової книжки позивача НОМЕР_1 видно, що останній у період з 29 червня 1982 року по 25 квітня 1983 року працював на посаді тракториста, з 08 липня 1985 року по 22 вересня 1986 року – на посаді водія. 
Також, вказана трудова книжка містить інформацію щодо проходження позивачем військової служби у період з 04 травня 1983 року по 10 червня 1985 року.
При цьому, згідно трудової книжки позивача НОМЕР_1 позивача призвано на службу з посади тракториста.
Окрім того, згідно військового квитка позивача серії НОМЕР_2 від 04 травня 1983 року у період з 04 травня 1983 року по 10 червня 1985 року позивач проходив військову службу.
Відповідно до статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ), військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. При цьому час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За частиною першою статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ), час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Як видно зі змісту зазначеної норми Закону № 2011-ХІІ, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
Відповідно до частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.
Щодо посилань пенсійного органу на те, що позивач мав підтвердити зазначений стаж формуляром згідно Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Так, для врегулювання питань, пов`язаних із призначенням та виплатою пенсії між Україною та Литовською Республікою укладено:
- Угоду між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 27 вересня 1994 року (Угоду ратифіковано Законом № 166/95-ВР від 16.05.1995 року) (далі - Угода);
- Договір між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001, ратифікований Законом України від 10 січня 2002 року № 2928-III (далі - Договір);
- Угоду між Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством соціальної охорони і праці Литовської Республіки про порядок реалізації Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 09 грудня 2015 року (далі - Угода від 09 грудня 2015 року);
- Технічну угоду між Пенсійним фондом України та Службою закордонних виплат Управління фонду державного соціального страхування Литовської Республіки про порядок призначення, переказу та виплати пенсій від 19 січня 2010 року.
Відповідно до статті 3 Угода охоплює нижчеперелічені види пенсій соціального страхування (трудові пенсії): а) пенсії по інвалідності; б) пенсії по старості (за віком); в) пенсії за вислугу років; г) пенсії в разі втрати годувальника.
Згідно із статтею 6 Угоди при визначенні права на пенсію повністю зараховується страховий (трудовий) стаж, в тому числі в пільговому обчисленні, набутий згідно з законодавством кожної Договірної Сторони, незалежно від того, яка частка страхового (трудового) стажу набута на території тієї чи іншої Договірної Сторони.
При призначенні пенсії на пільгових умовах та за вислугу років зараховується тільки стаж, набутий згідно з законодавством кожної з Договірних Сторін, у відповідній системі або на тій же посаді, роботі чи професії.
08 лютого 2002 року набрав чинності Договір.
Статтею 2 встановлено, що Договір поширюється на передбачені законодавством кожної із Сторін нижче перераховані види соціального забезпечення: в Україні - пенсії за віком; пенсії по інвалідності; пенсії за вислугу років; пенсії у разі втрати годувальника; пенсії та відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, професійного захворювання, та у випадку його смерті з цих причин; допомоги по тимчасовій непрацездатності (хворобі), по вагітності та пологах; допомоги сім`ям з дітьми; допомоги по безробіттю; допомоги на поховання.
Згідно із частиною першою статті 3 Договору, цей договір регламентує соціальне забезпечення осіб, що проживають на території однієї із сторін, на яких поширювалось чи поширюється законодавство однієї або обох сторін.
Частинами 1 та 2 статті 5 Договору, визначено, що право на призначення пенсій та допомог особа набуває згідно з цим Договором та відповідно до законодавства тієї Сторони, на території якої набутий страховий (трудовий) стаж, що надає право на призначення пенсії та допомоги.
Якщо цим договором не передбачено інше, не може бути відмовлено у призначенні пенсії та допомоги, а також відшкодуванні шкоди, на які в особи виникає право відповідно до законодавства однієї сторони, а призначені не підлягають зменшенню, призупиненню або припиненню їх виплати з тієї причини, що ця особа проживає на території іншої сторони.
Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Договору при встановленні права на пенсію, зумовлену накопиченням страхового (трудового) стажу, компетентна установа однієї сторони, з метою сумування стажу, враховує періоди страхування, накопичені відповідно до законодавства другої Сторони, за умови, що цей стаж не співпадає повністю або частково в часі.
Якщо законодавство однієї Сторони зумовлює призначення пенсій за стаж, накопичений у відповідній професії або на відповідній роботі, то при призначенні таких пенсій зараховуються періоди, накопичені на підставі законодавства іншої Сторони у тій же професії, або на тій же роботі. Якщо підсумовані таким чином періоди не відповідають умовам, що дають право на зазначені пенсії, то ці періоди зараховуються для призначення пенсій на загальних підставах.
Згідно із частиною другою статті 33 Договору при виникненні страхового випадку після набрання чинності цим Договором за весь страховий (трудовий) стаж, накопичений з 1 січня 1992 року, зобов`язання по наданню зацікавленій особі відповідної пенсії приймається Стороною, відповідно до законодавства якої цей стаж був накопичений. За весь страховий (трудовий) стаж, накопичений до 1 січня 1992 року на території колишнього СРСР, зобов`язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається Стороною, на території якої ця особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії.
Угода від 09 грудня 2015 року регулює порядок реалізації Договору, визначає компетентні установи, уповноважені призначати та виплачувати пенсії та допомогу згідно з Договором.
Статтею 3 Угоди від 09 грудня 2015 року встановлено, що відповідно до пункту 3 статті 27 Договору компетентними установами в Україні, зокрема, є: Пенсійний фонд - з питань призначення, переказу та виплати пенсій, а також виплати допомоги на поховання пенсіонерів.
В даному випадку, враховуючи положення статті 13 Договору, для визначення права на пенсію, відповідачем повинно враховуватись також стаж, накопичений позивачем в Литовській Республіці.
Відтак, з огляду на вказані правові приписи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інтснації, що у відповідача не було правових підстав для відмови в зарахуванні періоду роботи позивача з 29 червня 1982 року по 25 квітня 1983 року, з 08 липня 1985 року по 22 вересня 1986 року та періоду проходження військової служби з 04 травня 1983 року по 10 червня 1985 року, оскільки такий стаж підтверджується належними доказами.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.07.2025 в адміністративній справі №280/3380/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш