ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1605/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.
при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:
від ПП Агрофірма "Промінь" - Вовченко І.В. в порядку самопредставництва 
від ТОВ "Адаммаріс" - адвокат Сіржант Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства Агрофірма "Промінь"
на рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 (повний текст складено та підписано 23.10.2025, суддя Щавинська Ю.М.)
у справі №916/1605/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адаммаріс"
до Приватного підприємства Агрофірма "Промінь"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:  ОСОБА_1 
про стягнення 545 474 грн

ВСТАНОВИВ
Товариство з обмеженою відповідальністю "Адаммаріс" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом в якому просило стягнути з Приватного підприємства Агрофірма "Промінь" на свою користь грошову суму в розмірі 545 474 грн, в якості відшкодування збитків.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на невиконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу в частині своєчасної та повної оплати придбаного товару.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 по справі №916/1605/25 позов задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства Агрофірма "Промінь" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адаммаріс" заборгованість у сумі 239 669 грн, штраф у сумі 30 000 грн, судовий збір у сумі 6 545 грн 69 коп., витрати на правничу допомогу у сумі 9 100 грн, в задоволенні решти позову відмовлено. 
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що на виконання умов договору купівлі-продажу, який в судовому порядку не визнано недійсним, позивачем було поставлено, а відповідачем отримано та частково оплачено товар, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Натомість, заборгованість у сумі 239 669,04 грн відповідачем сплачена не була, а тому суд першої інстанцій дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості та штрафу.
В той же час, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, в умовах воєнного стану, суд першої інстанції визнав справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо необхідності зменшення розміру штрафу до 30 000 грн.
Не погодившись із вказаними рішеннями до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду по справі № 916/1605/25 від 22.10.2025 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне:
- судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, які полягають, зокрема у необґрунтованій відмові у прийнятті та долучені до матеріалів справи доказів, які надані відповідачем, безпідставному залишенні без розгляду поданих до суду відповідачем заяв клопотань та додаткових пояснень, відмові судом у виправлені описки навмисно допущеної суддею при винесенні даного судового рішення, прийнятті окремих рішень у справі неуповноваженим судом, не зазначенні мотиви відмови в задоволенні заявленого відповідачем відводу складу суду;
- поза увагою місцевого господарського суду залишені доводи відповідача з приводу того, що надані позивачем документи, а саме договір купівлі-продажу, специфікації та видаткові накладні, відповідачем не підписувались. Договірні відносини між сторонами за вказаними документами, не існували, а будь-який який товар від відповідача, на умовах даного договору, відповідач не отримував;
- з договору купівлі-продажу наданого позивачем вбачається, що він від імені відповідача підписаний директором Вовченко О.В., однак остання заперечила підписання такого договору та інших документів наданих позивачем до суду в якості доказів;
- місцевим господарським судом також проігноровано обставину невідповідності відтиску печатки на договорі купівлі-продажу оригіналу печатки відповідача;
- проявивши надмірний формалізм суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача щодо визнання договору недійсним;
- місцевим господарським судом також не взято до уваги та не надано належної оцінки доводам відповідача про факт викрадення у 2023 році документів господарсько-фінансової діяльності відповідача та звернення до позивача з претензією щодо повернення помилково перерахованих коштів;
- в порушення вимог чинного законодавства судом першої інстанції не розглянута подана відповідачем заява про постановлення окремої ухвали суду;
- судом першої інстанції безпідставно надано доступ до матеріалів справи особі, яка не є представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у цій справі;
- місцевим господарським судом вказано недостовірну інформацію щодо особи, яка у період підписання спірного договору мала право діяти від імені юридичної особи (відповідача), у т.ч. підписувати договори;
- судом першої інстанції безпідставно та упереджено продовжено термін надання доказів по справі, незважаючи на оголошення ухвали про закриття підготовчого провадження;
- в той же час, місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи – про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2026 відкрито апеляційне провадження у цій справи та призначено справу до розгляду на 11.02.2026.
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
На переконання позивача, зміст та вимоги за скаргою не засновані на законі, а також не підтверджуються та спростовуються матеріалами справи.
Під час судового засідання від 11.02.2026 представник апелянта підтримав доводи та вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.
Представник позивача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 24.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Адаммаріс" (Продавець) та Приватним підприємством Агрофірмою "Промінь" (Покупець) було укладено договір №АДМ24/04-30 (т.1, а.с.13-17), за умовами якого продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та сплатити вартість мінеральних добрив, насіннєвого матеріалу та ЗЗР, іменований у подальшому Товар, відповідно до умов даного договору (додаткових угод та специфікацій, рахунків-фактур та/або видаткових накладних до нього).
Згідно з п.3.1 договору конкретний асортимент, кількість, ціна за одиницю товару, загальна вартість товару, грошовий еквівалент в іноземній валюті, строк поставки та умови оплати товару узгоджуються сторонами в специфікаціях, рахунках-фактурах та/або видатковими накладними до даного договору, що є невід`ємною частиною даного договору. Ціна товару встановлена по домовленості сторін.
Умови оплати Товару, порядок та строки здійснення платежів зазначаються у специфікації(ях), рахунках-фактурах та/або видаткових накладних до договору. Товар (його вартість (ціна), в т.ч. ПДВ), отриманий покупцем у власність на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, визнається товарним кредитом. Покупець зобов`язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту і сплатити, відсотки за його використання в терміни, вказані в Специфікаціях до даного Договору. Під наданням покупцем згоди на те, щоб Товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання даного договору (п.4.1, 4.2 договору).
Пунктом 4.3. договору визначено, що товарний кредит з відстрочкою платежу по даному Договору надається на умовах сплати 0,01 % річних за користування Товарним кредитом, якщо інший розмір процентів не встановлений умовами оплати Товару по специфікації до Договору.
Відповідно до пункту 4.4. строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого Специфікацією до договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання то Покупцем, та закінчується в день повного розрахунку Покупцем за поставлений Товар.
Згідно з п.4.5 договору нарахування процентів по договору здійснюється на суму товарного кредиту тобто на суму вартості Товару, що передавався на умовах товарного кредиту, за період з моменту фактичного відвантаження Товару до моменту сплати Покупцем суми вартості Товару отриманого на умовах товарного кредиту. 
Нарахування процентів здійснюється одноразово за весь період користування товарним кредитом в останній розрахунковий день зазначений у Специфікації до Договору. Продавець виставляє рахунок - фактуру на суму нарахованих процентів, а також підписується Акт виконаних робіт між Сторонами. Період нарахування процентів починається з дня фактичного надання товарного кредиту і закінчується останнім днем сплати товар. Момент фактичного відвантаження товару - дата вказана у видатковій накладній. Акт про надання послуг товарного кредитування надсилається Постачальником на адресу Покупця, що вказана в тексті цього договору. Покупець зобов`язується підписати акт та повернути його протягом 3 робочих днів з дати отримання. У разі, якщо підписаний акт не повертається Продавцю, акт вважається схваленим та підписаним Покупцем, згідно з умовами та процедурою п.12.5 даного Договору.
Згідно з п.4.6 договору при розрахунку процентів день надання та погашення Товарного кредиту вважається як один день, при цьому день надання Товарного кредиту включається розрахунку, а день погашення не включається. При розрахунку процентів кількість днів в місяці приймається за фактичну кількість днів, а в році - 365.
Якщо після закінчення строку оплати зазначеного у Специфікації до даного Договору, покупець не внесе всіх передбачених договором платежів - він сплачує відсотки за користування товарним кредитом в розмірі триста шістдесят п`ять процентів річних, до повного погашення заборгованості (п.4.7 договору).
З метою спрощення математичних розрахунків, Сторони узгодили наступний порядок обчислення процентів за користування товарним кредитом, які визначені в п.4.7. цього Договору наступним чином: - 1% від несплаченої ціни товару за кожен календарний день до дня повної оплати з дати, коли товар повинен бути сплачений Покупцем, узгоджений у Специфікації до Договору (п.4.8 договору).
Сплата нарахованих процентів здійснюється Покупцем у строк, який визначається: - датою погашення (сплати) товарного кредиту, що визначена Умовами оплати і по дату фактичного погашення товарного кредиту (при наявності прострочки платежу); - датою фактичного дострокового погашення товарного кредиту, у випадку дострокового погашення товарного кредиту. Товар вважається оплаченим Покупцем у момент надходження грошей на розрахунковий рахунок Продавця (п.4.8, 4.9 договору)
Відповідно до п. 4.10. Покупець зобов`язаний здійснюючи оплату за товар, вказувати у призначенні платежу конкретне зобов`язання, тобто №, дату Договору купівлі-продажу в рамках якого здійснюється оплата та № специфікації, рахунку-фактури та/або видаткових накладних до Договору. Якщо Покупець цього не дотримується, то Продавець має право сам, на власний розсуд, визначити по якому Договору купівлі-продажу та специфікації та/або видаткових накладних зарахувати оплату Покупця.
Відповідно до пункту 4.13. Оплата вартості Товару та нарахованих процентів проводиться в державній валюті – гривнях чи у валюті, яка діятиме на території міста Одеси на момент сплати, що еквівалентна заборгованості в сумі доларів США чи Євро вказаних у Специфікаціях до даного Договору. 
Право власності на Товар переходить до Покупця в момент фактичного одержання ним Товару, супровідних документів, та підписання видаткових накладних чи акту прийому-передачі Товару. Прийом Товару по кількості і якості проводиться Покупцем у момент одержання його від Продавця (п.5.1, 5.2 договору).
Згідно з п.6.4 договору сторони домовились, що певні види відповідальності по договору можуть бути передбачені додатково в умовах оплати по конкретній Специфікації.
Відповідно до п.11.1 договору, сторони дійшли згоди, що договір набирає сили з моменту підписання обома Сторонами і діє до 31 грудня 2023 р., а в частині проведення розрахунків за Товар, по штрафним санкціям – до повного виконання Покупцем своїх зобов`язань за цим Договором.
Згідно пункту 11.2. договору усі зміни і доповнення до даного Договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та підписані обома Сторонами шляхом складання окремого документа (додаткової угоди та/або додаткового договору), який підписують уповноважені представники Сторін або у формі обміну листами та/або телеграмами з яких витікатиме повне узгодження сторонами певних (спірних) моментів.
Відповідно до пункту 11.3. даний договір складений у двох екземплярах, які мають рівну юридичну чинність. Кожна сторінка договору є діючою в договорі, якщо на ній проставлені принаймні відбиток печатки та підпис Продавця, сторона Договору – Покупець, проставляє на кожній сторінці свій підпис та відбиток печатки за своїм власним бажанням. При цьому на останній сторінці достатньо підписів уповноважених осіб сторін та відбитків печаток в пункті "Реквізити сторін".
У порядку, встановленому пунктом 11.4 договору, до моменту обміну оригіналами документів, пов`язаних з виконанням вимог даного Договору документи, підписані уповноваженими особами та з відбитком печатки, отримані за допомогою факсимільного зв`язку чи електронною поштою вважаються дійсними. Тобто, в реквізитах сторін є обов`язковим вказання номеру факса та електронної пошти Сторін.
Як зазначено в пункті 12.3. договору специфікації і видаткові накладні підписуються сторонами або їх представниками. Надання Покупцем право своєму працівнику (третій особі, представнику) одержати товар у Продавця (шляхом видання Доручення на одержання товару) є письмовою згодою Покупця зі змістом видаткових накладних, за якими цей працівник (третя особа, представник) одержав товар від Продавця, а також з тим, що ці видаткові накладні є невід`ємною частиною даного Договору. Сторони даного Договору вирішили, що ті Специфікації, видаткові накладні, які виписані (підписані) після укладання даного Договору, відповідним чином доповнюють умови даного Договору, збільшують кількість товару та/або встановлюють нове найменування товару і пропорційно збільшують ціну товару за даним Договором, що визначена на момент його укладання. Усі негативні наслідки за неналежне оформлення специфікації, видаткових накладних (немає відповідного підпису, печатки, підпис не тою особою та інше) покладається на Покупця.
Договір було підписано та скріплено печатками обох сторін.
На виконання умов договору, 24.04.2023 року було складено Специфікацію № 1 (т.1 а.с.18).
Відповідно до Специфікації №1 від 24.04.2023 до переліку товарів, що поставлялися продавцем, входили “Нертус мікс”, р., добриво 400 (20 л) та засіб “Талант ПАР” (5 л) загальною вартістю 42 992,52 грн. Узгоджений строк поставки - 30.04.2023.
У вказаній специфікації сторонами погоджено, що покупець повинен в строк до дати поставки товару перерахувати на поточний рахунок продавця суму попередньої оплати у розмірі вказаному у специфікації (20%). На залишок заборгованості Продавець надає Покупцю Товарний кредит з відстрочкою платежу 80 % до 20.07.2023 від загальної ціни товару, за Специфікацією, а саме 42 992,52 грн, а у випадку зміни курсу долара США - 100,00% від доларового еквіваленту загальної ціни товару, згідно з п.4.13 договору.
Штрафна санкція за порушення покупцем термінів оплати - 42 992,52 грн.
Матеріали справи містять видаткову накладну № АДМ2404-01 від 24.04.2023 (т.1 а.с.19) на суму 42 992,52 грн, у тому числі ПДВ – 7 165,42 грн.
На виконання умов договору, сторонами 24.04.2023 було складено Специфікацію № 2 до вказаного договору (т.1 а.с.23).
До переліку товарів, що поставлялися продавцем в узгоджений строк поставки 30.04.2023 року, входили: засіб “Ветеран 1л” , засіб “Капрал, КС, 5 л., 20 л.”, гербіцид “Аргумент ФОРТЕ 500SL, PK”, загальною вартістю 131 406,24 грн або в доларовому еквіваленті ціни товару станом на дату складення специфікації за курсом 37 гривень/долар США – 3 551,52 доларів США. Узгоджений строк поставки – 30.04.2023.
Специфікацією встановлено умови оплати товару, а саме: Покупець повинен в строк до дати поставки товару перерахувати на поточний рахунок Продавця суму попередньої оплати в розмірі, вказаному в специфікації (тобто в розмірі 20% від суми вартості товару), а на залишок заборгованості Продавець надає покупцю товарний кредит з відстрочкою платежу, тобто на 80% вартості товару - тобто на 131 406,24 гривень - на строк до 20.07.2023 року. 
Специфікацією встановлено штрафну санкцію за порушення покупцем термінів оплати в розмірі 131 406,24 грн.
Позивачем було видано видаткову накладну № АДМ2604-01 від 26.04.2023 (т.1 а.с.22) на загальну суму 131 406,24 грн, у т.ч. ПДВ – 21 901,04 грн. 
08.05.2023 сторонами було складено Специфікацію № 3 до вказаного договору (т.1 а.с.21).
До переліку товарів, що поставлялися продавцем в узгоджений строк поставки 30.05.2023, входили: засіб “Герб 900, к е” (20 л), засіб “Капрал, КС, 5 л., 20 л.”, гербіцид “Лемур КЕ” (5л), загальною вартістю 179 669,04 грн або в доларовому еквіваленті ціни товару станом на дату складення специфікації за курсом 37 гривень/долар США – 4 855,92 доларів США. Узгоджений строк поставки – 30.05.2023.
Специфікацією встановлено умови оплати товару, а саме: Покупець повинен в строк до дати поставки товару перерахувати на поточний рахунок Продавця суму попередньої оплати в розмірі, вказаному в специфікації (тобто в розмірі 20% від суми вартості товару), а на залишок заборгованості Продавець надає покупцю товарний кредит з відстрочкою платежу, тобто на 80% вартості товару - тобто на 179 669,04 грн - на строк до 20.07.2023. 
Специфікацією встановлено штрафну санкцію за порушення покупцем термінів оплати в розмірі 131 406,24 грн. 
Позивачем було видано видаткову накладну № АДМ0805-02 від 08.05.2023 на загальну суму з ПДВ 121 460,64 грн, в т.ч. ПДВ – 20 243,44 грн, а також видаткову накладну №АДМ1205-01 від 12.05.2023 на загальну суму 58 208,40 грн, в т.ч. ПДВ – 9 701,40 грн (т.1 а.с.20, 25). 
Позивачем також було надано суду податкові накладні з квитанціями про їх направлення, а саме: податкову накладну №12 від 24.04.2023 (а.с. 85, том 2) на загальну суму 42 992,52 грн, податкову накладну №13 від 26.04.2023 (а.с. 87, том 2) на загальну суму 131 406,24 грн, податкову накладну №7 від 08.05.2023 (а.с. 81, том 2) на загальну суму 58 963,20 грн, податкову накладну №9 від 12.05.2023 (а.с. 83, том 2) на загальну суму 58 208,40 грн, податкову накладну №2 від 01.06.2023 (а.с. 79, том 2) на загальну суму 14 740,80 грн. Позивачем було також надано податкову накладну №2 від 19.09.2023 (а.с.77, том 2) на загальну суму 62 497,44 грн. 
Як вбачається з банківської виписки (т.1 а.с.11), на виконання зобов`язань за договором покупцем 15.05.2023 з посиланням на рахунок на оплату покупцю № 30 від 24.04.2023 було сплачено 8 598,50 грн; 19.09.2023 - 34 394,02 грн. Сума коштів, яка була сплачена на рахунок позивача відповідно до рахунку №30 від 24.04.2023 складає 42 992,52 грн. Відповідно до рахунку № 31 від 24.04.2023 покупцем 15.05.2023 було сплачено грошову суму в розмірі 26 281,25 грн, 19.09.2023 – 45 124,99 грн. Сума коштів, яка була сплачена на рахунок позивача відповідно до рахунку № 31 від 24.04.2023 складає 71 406,24 грн. Вказане також підтверджується відповідними платіжними інструкціями (т.2 а.с.156-159).
В матеріалах справи міститься лист від позивача відповідачу від 07.08.2024, відповідно до якого останній зазначає, що у ході переговорів сторони досягли домовленості про зустріч. Даним листом позивач просив відповідача надати підтвердження або відмову про зустріч. Також, цим листом позивач попередив відповідача, що після 12 серпня він буде змушений передати до суду позов із нарахуванням штрафних санкцій (т.1 а.с.30).
Не виконання відповідачем вимог позивача щодо сплати існуючої заборгованості за поставлений товар стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду. 
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд визнав заявлені позовні вимоги обґрунтованими, однак скористався своїми дискреційними повноваженнями щодо зменшення розміру штрафних санкцій.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дослідивши наявні матеріали справи, доводи та вимоги учасників справи дійшла наступних висновків.
Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
У відповідності до п.1 ст.12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст.ст. 626, 627, 628 та 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
У відповідності до приписів ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом ст.ст. 662, 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Статтею 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Згідно з ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
У відповідності до приписів ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
За приписами ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. 
Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
Як вже було вказано вище, правовідносини між сторонами у цій справі виникли на підставі Договору купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023.
Даний Договір було підписано та скріплено печатками обох сторін.
Так, у графі "Покупець" підписантом зазначено Директора ПП Агрофірма "Промінь" ОСОБА_2 , а від ТОВ "Адаммаріс" – директора ОСОБА_3 .
Натомість, як було встановлено судом першої інстанції, обома сторонами та третьою особою визнається, що відповідний договір з боку відповідача було підписано ОСОБА_1 .
Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідно до витягу із наказу 2-к від 18.02.2000 зараховано ОСОБА_1 на посаду заступника директора ППА "Промінь" з 18.02.2000 (т.1 а.с.149). Згідно з наказом №11к від 29.11.2023 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з 21.11.2023 (т.1 а.с.149 зі звороту).
Відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.
Таким чином, до Єдиного державного реєстру включається інформація щодо осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, та дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 08.12.2020 у справі № 905/2488/15, від 25.01.2023 у справі №5015/4934/11).
Як вбачається з наявної у матеріалах справи виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПП Агрофірма "Промінь" станом на час укладення Договору купівлі-продажу 24.04.2023 ОСОБА_1 мав право діяти від імені юридичної особи, у т.ч. підписувати договори (т.1 а.с.150-151).
Згідно з наказом №11к від 29.11.2023 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з 21.11.2023 (т.1 а.с.149 зі звороту). Відповідно до рішення засновника (власника) Приватного Підприємства Агрофірма "Промінь" від 29.06.2023 ОСОБА_2 вирішила виключити зі складу представників (підписантів) ОСОБА_1 (т.1 а.с.151 зі звороту).
У свою чергу, ОСОБА_1 надав трудову книжку, згідно з якою останній був звільнений 21.11.2023 з посади заступника директора за ст. 70 КЗПП України (а.с.188-189 т.1), а також надав Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-7), з яких вбачається, що страхувальником ОСОБА_1 було Приватне підприємство Агрофірма "Промінь" з 2011 року до листопада 2023 року (т.1 а.с.196-197).
Крім того, під час розгляду справи ОСОБА_1 були надані письмові пояснення, у яких останній зазначив, що у квітні-травні 2023 року він мав усі повноваження на укладання і підписання від імені Приватного Підприємства Агрофірма "Промінь" цивільно-правових та господарських договорів, видаткових накладних та інших первинних документів.
При цьому, останній зазначив, що він від імені Приватного Підприємства Агрофірма "Промінь" уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю "Адаммаріс" договір купівлі-продажу від 24 квітня 2023 року № АДМ24/04-30, та підтвердив, що ним від імені Приватного підприємства агрофірма "Промінь" було замовлено до придбання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Адаммаріс" за договором купівлі-продажу від 24 квітня 2023 року № АДМ24/04-30 мінеральні добрива та засоби захисту рослин відповідно до Специфікації №1 від 24.04.2023, Специфікації №2 від 24.04.2023, Специфікації №3 від 08.05.2023.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що Тварковський В.Д. на період укладення договору №АДМ24/04-30 від 24.04.2023 мав право діяти від імені юридичної особи, у т.ч. підписувати договори, тобто, був уповноваженою особою на представництво інтересів Приватного підприємства агрофірма "Промінь".
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 виснувала, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У даному випадку, як станом на час розгляду справи у суді першої інстанції, так й на момент апеляційного перегляду справи, укладений між сторонами Договір купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023 у судовому порядку не визнано недійсним, а тому останній вважається правомірним, а обов`язки взяті сторонами за таким правочином мають виконуватись належним чином. 
Слід також відзначити, що в межах даної справи відповідач не скористався своїм правом на звернення до суду із зустрічною позовною заявою про визнання договору недійсним, натомість реалізував своє право на звернення з окремим позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023, що наразі є предметом розгляду у межах справи №916/3259/25.
Як вже було вказано вище та підтверджується наявними матеріалами справи, на виконання умов Специфікації №1 від 24.04.2023 сторонами було підписано видаткову накладну № АДМ2404-01 від 24.04.2023 на суму 42 992,52 грн, у тому числі ПДВ – 7 165,42 грн; на виконання умов Специфікації №2 від 24.04.2023 - видаткову накладну № АДМ2604-01 від 26.04.2023 (т.1 а.с.22) на загальну суму 131 406,24 грн, у т.ч. ПДВ – 21 901,04 грн; на виконання умов Специфікації № 3 від 08.05.2023 - видаткову накладну № АДМ0805-02 від 08.05.2023 на загальну суму 121 460,64 грн, в т.ч. ПДВ – 20 243,44 грн, а також видаткову накладну №АДМ1205-01 від 12.05.2023 на загальну суму 58 208,40 грн, в т.ч. ПДВ – 9 701,40 грн. 
Колегія суддів зауважує, що вищевказані Специфікації та Видаткові накладні містять підписи уповноважених осіб обох сторін, зокрема від імені Приватного підприємства агрофірма "Промінь" останні підписані Тварковським В.Д., а також містять відтиск печатки відповідача. 
Судова колегія також наголошує на тому, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.06.2022 у справі №922/2115/19 сформувала висновок, що податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності. 
Отже, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі слід враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.
Як вбачається із зазначених положень законодавства, первісною обставиною для складання податкової накладної є здійснення господарської операції з постачання товарів/послуг та оформлення зазначеної господарської операції первинною бухгалтерською документацією, та як наслідок проведення такої операції - складання податкової накладної та її реєстрація. 
Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.
Так, позивачем було надано суду податкові накладні з квитанціями про їх направлення, а саме: податкову накладну №12 від 24.04.2023 (а.с. 85, том 2) на загальну суму 42 992,52 грн, податкову накладну №13 від 26.04.2023 (а.с. 87, том 2) на загальну суму 131 406,24 грн, податкову накладну №7 від 08.05.2023 (а.с. 81, том 2) на загальну суму 58 963,20 грн, податкову накладну №9 від 12.05.2023 (а.с. 83, том 2) на загальну суму 58 208,40 грн, податкову накладну №2 від 01.06.2023 (а.с. 79, том 2) на загальну суму 14 740,80 грн. 
Крім того, на виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 10.09.2025, Головним управлінням ДПС у Одеській області надано відомості у відповідності до яких, за даними Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ “Адаммаріс” зареєстровано на адресу ПП Агрофірма “Промінь” податкові накладні: від 24.04.2023 №12 в сумі 42 992,52 грн у тому числі податок на додану вартість (далі - ПДВ) 7 165,42 грн; від 26.04.2023 №13 в сумі 131 406,20 грн у тому числі ПДВ 21 901,04 грн; від 08.05.2023 №7 в сумі 58 963,20 грн у тому числі ПДВ 9 827,20 грн; від 12.05.2023 №9 в сумі 58 208,40 грн у тому числі ПДВ 9 701,40 грн; від 01.06.2023 №2 в сумі 14740,80 грн у тому числі ПДВ 2 456,80 грн (т.2 а.с.149).
Вищезазначені податкові накладні ПП Агрофірма “Промінь” включено до податкового кредиту по деклараціям з ПДВ, а саме: за квітень 2023 року суму ПДВ - 29 066,46 грн; за травень 2023 року суму ПДВ - 19 528,60 грн; за червень 2023 року суму ПДВ - 2 456,80 грн.
Також, як вбачається з банківської виписки (т.1 а.с.11), на виконання зобов`язань за договором покупцем (відповідачем) 15.05.2023 з посиланням на рахунок на оплату покупцю № 30 від 24.04.2023 було сплачено 8 598,50 грн; 19.09.2023 - 34 394,02 грн. Сума коштів, яка була сплачена на рахунок позивача відповідно до рахунку №30 від 24.04.2023 складає 42 992,52 грн. Відповідно до рахунку № 31 від 24.04.2023 покупцем 15.05.2023 було сплачено грошову суму в розмірі 26 281,25 грн, 19.09.2023 – 45 124,99 грн. Сума коштів, яка була сплачена на рахунок позивача відповідно до рахунку № 31 від 24.04.2023 складає 71 406,24 грн. Вказане також підтверджується відповідними платіжними інструкціями (т.2 а.с.156-159).
Позивачем також було надано до суду копії листів, які підписані Тварковським В.Д., про відпуск товарів. Даними листами Регіональний представник ТОВ "Торгівельний дім "НЕРТУС" просить зняти з відповідального зберігання та відпустити для ТОВ "Адаммаріс" зазначені в листах товари (т.1 а.с.106-109).
Наведене в сукупності, на переконання колегії суддів, достеменно свідчить про належне оформлення первинних документів та підтверджує факт поставки позивачем та отримання відповідачем продукції за видатковими накладеним, що відповідно спростовує твердження апелянта про зворотне. 
Колегія суддів також зауважує, що під час отримання товару відповідач не висував позивачеві жодних претензій щодо кількості, вартості та якості поставленого товару.
Навпаки, як свідчать наявні матеріали справи відповідач своїми конклюдентними діями, а саме шляхом здійснення часткової оплати поставленого товару на підставі виставлених позивачем рахунків, підтвердив обсяг та вартість зазначених в Специфікаціях та Видаткових накладних товарів. 
При цьому судова колегія відзначає, що у відповідності до наявної у матеріалах справи виписки по рахунку, ПП Агрофірма “Промінь” здійснюючи часткову оплату отриманого від позивача товару в призначені платежу вказувало конкретний товар (засоби ЗЗР та добрива), а також посилалось на реквізити платіжних документів (рахунки №30 та №31).
При цьому судова колегія зауважує, що наявні матеріли справи не містять, а відповідачем не надано жодних доказів, зокрема й судового рішення, яке б свідчило про те, що такі кошти було перераховано помилково, а тому судом не приймаються до уваги посилання відповідача на звернення до позивача з листом про повернення помилково перерахованих коштів.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивачем на виконання умов договору було поставлено, а відповідачем отримано без жодних зауважень товар, однак оплата за поставлений товару ПП Агрофірма “Промінь” була здійснена лише частково, натомість, матеріали справи не містять доказів оплати заборгованості у сумі 239 669,04 грн.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
За змістом статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до приписів статей 76 - 78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. 
Колегія суддів відзначає, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. 
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України). 
Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У даному випадку, відповідач стверджуючи про не отримання від позивача товару за договором купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023 не надав жодних доказів на підтвердження таких обставин. 
А тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку надані позивачем докази щодо виконання умов договору, зокрема підписані уповноваженою особою відповідача специфікації та видаткові накладені, складені податкові накладні та докази часткової оплати поставленого товару, є більш вірогідними, оскільки відповідачем на їх спростування та підтвердження власної правової позиції, жодних належних та допустимих доказів не надано взагалі. 
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Штрафом, відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Як вже було зазначено судом, згідно з п.6.4 договору сторони домовились, що певні види відповідальності по договору можуть бути передбачені додатково в умовах оплати по конкретній Специфікації.
Відповідно до Специфікації №1 від 24.04.2023 (т.1 а.с.18) узгодженим строком поставки є 30.04.2023. У вказаній специфікації сторонами погоджено, що покупець повинен в строк до дати поставки товару перерахувати на поточний рахунок продавця суму попередньої оплати у розмірі вказаному у специфікації (20%). На залишок заборгованості Продавець надає Покупцю Товарний кредит з відстрочкою платежу 80 % до 20.07.2023 від загальної ціни товару, за Специфікацією, а саме 42 992,52 грн, а у випадку зміни курса долара США - 100,00% від доларового еквіваленту загальної ціни товару, згідно з п.4.13 договору. Штрафна санкція за порушення покупцем термінів оплати - 42 992,52 грн.
Відповідно до Специфікації №2 від 24.04.2023 (т.1 а.с.23) узгодженим строком поставки є 30.04.2023. Специфікацією встановлено умови оплати товару, а саме: Покупець повинен в строк до дати поставки товару перерахувати на поточний рахунок Продавця суму попередньої оплати в розмірі, вказаному в специфікації (тобто в розмірі 20% від суми вартості товару), а на залишок заборгованості Продавець надає покупцю товарний кредит з відстрочкою платежу, тобто на 80% вартості товару - тобто на 131 406,24 гривень - на строк до 20.07.2023 року. Специфікацією встановлено штрафну санкцію за порушення покупцем термінів оплати в розмірі 131 406,24 грн.
Відповідно до Специфікації № 3 від 08.05.2023 (т.1 а.с.21) узгодженим строком поставки є 30.05.2023. Специфікацією встановлено умови оплати товару, а саме: Покупець повинен в строк до дати поставки товару перерахувати на поточний рахунок Продавця суму попередньої оплати в розмірі, вказаному в специфікації (тобто в розмірі 20% від суми вартості товару), а на залишок заборгованості Продавець надає покупцю товарний кредит з відстрочкою платежу, тобто на 80% вартості товару - тобто на 179 669,04 грн - на строк до 20.07.2023. Специфікацією встановлено штрафну санкцію за порушення покупцем термінів оплати в розмірі 131 406,24 грн. 
Враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару, а саме, здійснення оплати за поставлений за Специфікацією №1 (строк оплати – до 30.04.2023) товар 24.04.2023 у сумі 8 598,50 грн та лише 19.09.2023 у сумі 34 394,02 грн; за Специфікацією №2 (строк оплати – до 30.04.2023) - 15.05.2023 у сумі 26 281,25 грн та 19.09.2023 у сумі 45 124,99 грн; за Специфікацією №3 (строк оплати – до 30.05.2023) - не здійснено оплату, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 305 805 грн.
В свою чергу, як вже було вказано вище, користуючись своїми дискреційними повноваженнями щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд першої інстанції визнав справедливим, доцільним та обґрунтованим зменшення розміру штрафу до 30 000 грн.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржує, а апеляційна скарга ПП Агрофірма “Промінь” доводів щодо незгоди з оскаржуваним рішенням в цій частині не містить. 
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та їх часткового задоволення.
Щодо посилання апелянта на підписання Специфікацій та Видаткових накладних неуповноваженою особою, а також те, що відтиск печатки на договорі та наданих позивачем Специфікаціях та Видаткових накладних не належить ПП Агрофірма “Промінь” та не відповідає оригіналу печатки відповідача, колегія суддів зазначає таке. 
Положеннями частини 1 статті 19 та частин 1, 2 статті 67 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання вправі без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству, зокрема, шляхом укладення договорів, що опосередковують відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами у всіх сферах господарської діяльності; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. 
Отже, господарське зобов`язання, яке виникло на підставі договору, укладеного між суб`єктами господарювання, має бути спрямоване на досягнення економічного результату для його сторін, тобто мати реальний характер та опосередковувати рух капіталів, товарів, робіт чи послуг, що є об`єктами відповідної господарської операції.
За змістом частин 3, 8 статті 19 ГК України обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Пунктом 2.5 названого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
Відповідно до статті 58-1 Господарського кодексу України (в редакції чинній станом на час укладення договору) суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру. 
Яке неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх правових висновках (зокрема, постанови від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17, від 05.12.2018 у справі № 915/878/16, від 03.02.2020 у справі № 909/1073/17, від 18.08.2020 у справі № 927/833/18) встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, накладних, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.
З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій. 
У відповідності до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17, відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.
Як вбачається із наявних у матеріалах справи на Специфікаціях та видаткових накладних, останні містить усі необхідні реквізити, а саме визначено постачальника (позивача) та його реквізити, одержувача (відповідача), вказано найменування товару, кількість, ціна без ПДВ, загальну вартість з урахуванням ПДВ, місце складання, підпис представника постачальника скріплений печаткою підприємства, з боку одержувача міститься підпис у графі “отримано” та печатка підприємства (відповідача), що отримало товар.
При цьому, колегія суддів зазначає, що наявні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження фактів протиправності використання печатки товариства відповідача чи доказів її втрати, або іншого вибуття її у спірний період з відання цієї юридичної особи. Так само і не надано доказів звернення до правоохоронних органів, у зв`язку із втратою чи викраденням печатки. 
Відтак, беручи до уваги повну відповідальність відповідача за законність використання його печатки, а також з огляду на відсутність в матеріалах справи доказового підтвердження факту втрати чи викрадення печатки ПП Агрофірма “Промінь”, а відтак її використання поза волею цієї юридичної особи, колегія суддів приходить до висновку, що відтиск печатки на специфікаціях та видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими документами. 
Щодо посилання апелянта не те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 – є різними особами, при цьому ОСОБА_1 жодним чином не наділений будь-якими повноваженнями діяти в інтересах юридичної особи відповідача, та шахрайським шляхом намагається видати себе за уповноваженого представника ПП Агрофірма “Промінь”, колегія суддів зазначає таке. 
Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідно до витягу із наказу 2-к від 18.02.2000 зараховано ОСОБА_1 на посадку замісника директора ППА "Промінь" з 18.02.2000 (т.1 а.с.149). Згідно з наказом №11к від 29.11.2023 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з 21.11.2023 (т.1 а.с.149 зі звороту).
З виписки ЄДР щодо ППА "Промінь" вбачається, що станом на 29.07.2020 ОСОБА_1 мав право діяти від імені юридичної особи, у т.ч. підписувати договори (т.1 а.с.150-151).
У відповідності до наданої представником відповідача копії Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, ОСОБА_1 отримав ідентифікаційний код – НОМЕР_1 (т.1, а.с. 150).
Даний номер ідентифікаційного коду – 1886314214 також збігається з тим, що вказаний у копії картки платника податків виданій на ім`я ОСОБА_1 , яка була надана до суду представником третьої особи (т.1, а.с. 191).
Слід також зазначити, що у наявних матеріалах справи міститься копія трудової книжки (мовою оригіналу – ОСОБА_4 ), дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 188-189) в якій міститься запис про прийняття його на посаду заступника директора ППА "Промінь" – 18.02.2020 та звільнення з посади ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також копія паспорту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, у наявних матеріалах справи містять копії відомостей про застраховану особу (Форма ОК-7) щодо ОСОБА_1 , ідентифікаційний код – НОМЕР_1 , найменування страхувальника - ППА "Промінь" (т.1, а.с. 196).
У письмових поясненнях наданих до суду першої інстанції (т.1, а.с. 182-185) третя особа ОСОБА_1 зазначив про те, що ОСОБА_1 та особа, яка у матеріалах справи № 916/1605/25 визначена як ОСОБА_1 є однією й той самою людиною. При цьому дійсними по-батькові такої особи є « ОСОБА_5 », а написання « ОСОБА_6 » є технічними описками, викликаним автоматичними виправлення у текстовому редакторі «word».
Відповідно, наявні матеріалами справи, зокрема копія паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, трудової книжки, відомостей про застраховану особу (Форма ОК-7), наказів про зарахування та звільнення, а також особисті пояснення ОСОБА_1 свідчать про те, що саме третя особа по справі мала трудові правовідносини з ППА "Промінь" та була наділена відповідними повноваженнями на вчинення дій від імені даної юридичної особи. 
При цьому, судова колегія зазначає, що дійсно у вищевказаних документах містяться певні відмінності у написанні прізвища фізичної особи, а саме « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_5 ». 
Разом з цим, наявні у матеріалах справи докази, а саме копії Довідок про присвоєння ідентифікаційного номера у яких РНОКПП (ІПН) збігається, копія трудової книжки та паспорту у яких збігається дата народження особи, а також відомості про застраховану особу (Форма ОК-7) у яких міститься номер ІПН, який збігається з довідками про присвоєння ідентифікаційного номера, серією та номером паспорту та найменуванням страхувальника - ППА "Промінь", достеменно свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є однією і тією самою особою.
При цьому, колегія суддів зазначає, що стверджуючи про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є різними особами, ППА "Промінь" не надало жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин, зокрема але не виключно, паспорту та ІНН, трудової книжки тощо особи, яка на переконання відповідача була уповноважена на вчинення дій від імені підприємства та не є третьою особою у цій справі.
До того ж, колегія суддів зазначає, що відповідач не був позбавлений можливості надати заяву свідка та/або звернутись до суду із відповідним клопотанням про допит свідка ( ОСОБА_1 ), а саме особи яку він вважає уповноваженим представником ППА "Промінь", у тому разі, якщо на його думку третя особа у цій справі, також особою не є. 
Однак, своїм правом на вчинення таких дій відповідач не скористався. 
Судова колегія також зауважує, що у наявних матеріалах справи містяться договір купівлі-продажу від 28.05.2020, специфікація до договору від 28.05.2020, видаткова накладена та товарно-транспортна накладна, які складені та підписані сторонам. Зокрема, від імені ППА "Промінь" останні підписані ОСОБА_1 , що на переконання суду свідчить про сталі правовідносини між сторонами та наявність у даної особо повноважень на вчинення дій від імені відповідача. 
Щодо посилання апелянта на проявлення судом першої інстанції надмірного формалізму, який полягав у відмові в задоволенні клопотання відповідача щодо визнання договору недійсним з причини недотримання форми подачі такої вимоги, колегія суддів зазначає таке. 
За приписами ст. 46 ГПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Статтею 180 ГПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.
Відповідно, право позивача на визнання договору недійсним реалізується шляхом звернення з зустрічним позовом або подання до суду окремої позовної заяви про визнання договору недійсним із відповідним визначення предмету та підстав заявлених позовних вимог, а не шляхом звернення до суду із клопотанням про визнання договору недійсним. 
З протоколу судового засідання Господарського суду Одеської області від 09.06.2025 вбачається, що суд роз`яснив відповідачеві, що він має право просити суд визнати договір-продажу недійсним шляхом подачі зустрічного позову у зв`язку з чим клопотання щодо визнання договору недійсним не може бути задоволено внаслідок недотримання форми подачі такої вимоги, через що, суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача, роз`яснивши право на подачу зустрічного позову.
В свою чергу, як свідчать наявні матеріли справи, своїм правом на подання зустрічного позову відповідач не скористався.
А тому, на переконання суду апеляційної інстанції посилання скаржника на проявлення судом першої інстанції надмірного формалізму є необґрунтованими та безпідставними. 
Не приймаються колегією суддів до уваги й твердження апелянта про те, що місцевим господарським судом не було розглянуто заяву відповідача про постановлення окремої ухвали суду, оскільки як вбачається з протоколу судового засідання Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 суд зазначив, що вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали відноситься до дискреційних повноважень суду і буде вирішено судом у випадку необхідності при прийнятті кінцевого процесуального документу.
Відхиляються судом апеляційної інстанції й твердження апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно надав доступ та можливість використання на свій розсуд матеріалів справи №916/1605/25 адвокату Щукіну Олександру Сергійовичу, як представнику особи – Тварковського Володимира Дмитрійовича, якому не надано жодного процесуального статусу у даній справі, оскільки як вбачається з наявних матеріалів справи на підтвердження повноважень на представництво інтересів третьої особи, адвокатом було надано відповідний ордер (т.1, а.с. 133). При цьому, у заявах поданих та поясненнях поданих до суду першої інстанції представник третьої особи зазначав ідентифікуючі дані фізичної особи, а саме РНОКПП (ІПН), який збігається з тим, що вказаний у довідках про присвоєння ідентифікаційного номера.
З приводу посилання апелянта та те, що судом першої інстанції необґрунтовано було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення розгляду справи в зв`язку із неможливістю її розгляду до вирішення пов`язаної з нею іншої справи №916/3259/25 про визнання недійсним договору купівлі-продажу АМД 24/04-30 від 24.04.2023, колегія суддів зазначає таке. 
Обов`язкові причини зупинення провадження у справі наведені у ст. 227 ГПК України, зокрема п.5 ч.1 цієї статті визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Верховний Суд у постанові від 23.04.2025 у справі №922/2714/23 (752/11425/22) вказав, що умовами застосування п.5 ч.1 ст.227 ГПК є: 
- об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи; тобто, неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються судом у іншій справі; 
- пов`язаність справи з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення; 
- обґрунтованість судового рішення, в якому має бути проаналізовано, чи дійсно від наведених обставин залежить вирішення спору в цій справі, та належно мотивовано, що зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи зумовлюється виявленням в ній саме обставин, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено і саме це і є першопричиною перешкоди у здійсненні правосуддя в справі, що зупиняється.
У даному випадку в процесі розгляду даної справи судом має бути надана правова оцінка правовідносинам, зокрема, за договором купівлі-продажу №АДМ24/04-30 від 24.04.2023, правомірності і обґрунтованості дій сторін під час його виконання. Тоді як у справі №916/3259/25 розглядається питання щодо недійсності такого договору.
З приводу даного питання, апеляційний суд звертається до висновків Верховного Суду, зокрема у справі №910/7331/20 від 24.05.2021, №907/882/22 від 26.03.2024, і зазначає, що посилання місцевого суду на те, що у справі №910/13303/25 розглядаються вимоги про визнання недійсним договору поруки №7005-24/П-1 від 24.12.2024 самі по собі не свідчать про неможливість розгляду даної справи, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами статті 204 Цивільного кодексу України.
Відтак, закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд обґрунтовано не взяв до уваги клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі, оскільки сам факт подання та розгляду позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним в іншому провадженні, навіть за умови потенційного впливу його результату на правовідносини сторін, не позбавляє суд першої інстанції можливості в межах даної справи дослідити наявні докази, надати їм належну оцінку та перевірити доводи сторін.
Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про зловживання позивачем своїми процесуальними правами через те, що позивач неодноразово звертався до суду з аналогічними позовними вимогами, однак в пошуках упередженого судді навмисно у справах № 916/560/25 та 916/1054/25 не сплачував судовий збір та лише після розподілу заяви саме судді Господарського суду Одеської області Щавинській Ю.М. позивачем було сплачено судовий збір, оскільки такі твердження апелянта не доводяться жодними належними та допустимими доказами, а звернення до суду із відповідним позовом є правом позивача, яке визначено приписами чинного процесуального законодавства. 
Спростовуються наявними матеріалами справи й доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не встановлено причини та не надано оцінку щодо невиконання представником товариства з обмеженою відповідальністю "АДАММАРІС" пропозицій суду про надання до суду оригіналів документів, що стали підставою звернення до суду з даним позовом, оскільки як вбачається з протоколу судового засідання від 04.08.2025 відповідачем було надано, а судом першої інстанції досліджено оригінали документів (т.2, а.с. 24).
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок. 
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 по справі №916/1605/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 16.02.2026.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.