ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/7067/24  Номер провадження 22-ц/814/177/26	Головуючий у 1-й інстанції ДРЯХЛОВ Є. О.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Обідіної О.І., Пікуля В.П., 
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу  за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Савченка Олега Віталійовича на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2024 року позивач звернулась до місцевого суду із вказаним позовом, у якому просила  застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення 73 937,00 грн матеріальної шкоди.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що була власником житла, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . З 1 жовтня 2023 року відповідач фактично стала проживати із своїми дітьми за адресою: АДРЕСА_1 на правах оренди житлового приміщення.
Наприкінці кожного місяця проживання, в переписці в додатку Viber, позивач просила відповідача передавати їй показання лічильників, після чого обраховувала оплату за спожиті нею послуги, які відповідач оплачувала. Так тривало до кінця грудня 2023 року.
Отримавши покази лічильників за грудень, позивач направила відповідачу обраховану суму використаних послуг 5129,51 грн, на що оплата відповідачем проведена не була. 08 січня 2024 року позивач направила повідомлення через додаток Viber на телефон відповідача з питанням: чи все у них гаразд, чи не померзли, а також як працює котел. Відповіді на це повідомлення позивач не отримала. 10 січня 2024 року позивач ще раз висловила своє занепокоєння в повідомленні, яке теж було залишене без відповіді, а потім зателефонувала відповідачу і виявила, що її номер вже було заблоковано. 11 січня 2024 року о 7 ранку позивач разом з вітчимом прибула до свого житла за адресою: АДРЕСА_2 . Відімкнувши двері оселі, позивач та її вітчим побачили, що відповідач та її діти давно виїхали, при цьому вимкнули електрику і котел, внаслідок чого в будинку довгий час встановилася температура близько 0 градусів, що призвело до того, що порвало батареї опалення, розмерзлися котел обігріву та водяний насос, які не підлягають ремонту.
Відповідач, знаючи і усвідомлюючи, що договір оренди житлового приміщення не був укладений в передбаченій законом письмовій формі, а тому був нікчемний і недійсним, не бажаючи укладати і виконувати передбачений законом письмовий договір оренди житла, покористувавшись переданим їй майном стільки часу, скільки вважала необхідним, свідомо ухилилася від свого обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України (надалі за текстом – ЦК України) і не повернула отримане майно за недійсним договором оренди житла, а замість цього без попередження його власниці залишила житло напризволяще в холодну зимову погоду, що призвело до майнової шкоди позивачці, зокрема: 5000 грн суми несплаченої орендної плати за грудень 2023 року; 5129,51 грн суми несплачених коштів за користування комунальними послугами за грудень 2023 року; 700 грн суми сплачених коштів за викачку асенізаторської ями; 28 750 грн вартості придбання газового котла Вахі DUO-TOU Compact E 24; 950 грн вартості водяного насоса та 33 409 грн вартості ремонтно будівельних робіт по відновленню систем опалення та водопостачання.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2025 року позов залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Савченко Олег Віталійович, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що судом не прийнято до уваги переписку у ”Вайбері”.
Щодо порядку прийняття майна зазначав, що майно було фактично прийняте, оскільки відповідачка фактично проживала в житловому приміщенні. Передача майна не була оформлена письмовим актом з конкретним описом всього майна, оскільки Цивільним кодексом не передбачено акт прийому-передачі, як обов`язковий документ.
Вказував, що неврахування судом першої інстанції орендної плати як упущеної вигоди мало бути детально проаналізовано судом. Якби відповідачка своєчасно попередила в письмовому вигляді про розірвання договору оренди (про що нижче), то позивачка мала можливість знайти іншого наймача і отримувати доходи в подальшому. 
Зазначав, що пошкодження системи опалення унеможливило позивачці здійснювати передачу в оренду (найм) свого житлового приміщення іншому наймачеві (орендарю) і отримувати доходи.
Невизнання судом першої інстанції збитками витрати на сплату комунальних послуг, в тому числі на викачку асенізаторської ями збитками сторона, позивач не визнає правомірним, тому що ці витрати відповідають вимогам п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України.
Також зазначав, що судом першої інстанції не досліджувалися докази, надані стороною позивача, а саме: фотографії системи опалення та приміщення, які зробив вітчим позивачки ОСОБА_3 , газовий котел, який зберігається за місцем мешкання позивачки.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, всупереч статті 263 ЦПК України.
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Басай М.М. надійшов відзив, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Відзив обгрунтовано тим, що позивачем не доведено факту нанесення відповідачем її охоронюваним законом інтересам шкоди. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу як факту пошкодження відповідачем її майна, так і факту понесення будь-яких втрат від дій (бездіяльності) відповідача.
Вважає, що рішення є законним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на приписах чинного законодавства
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у жовтні 2023 року виникли відносини щодо оренди житлового приміщення, яке на той час належало позивачу, на умовах яких позивач надала у користування відповідача для проживання житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана обставина жодною зі сторін не спростовується та фактично визнається. Погоджуючись на відповідні відносини сторони в належний спосіб (укладення договору у письмовій формі) не узгодили всіх істотних умов відповідного правочину, зокрема щодо порядку оплати орендної плати та комунальних платежів, принаймні належних та допустимих доказів цього суду не надано. Встановлено, що сторонами узгоджено розмір орендної плати 5 000,00 грн в місяць, однак інші умови договору оренди, зокрема й щодо порядку приймання та повернення майна у користування та з користування, залишились сторонами не узгодженими.
Встановлено, що жодна із сторін не заперечує і той факт, що фактично орендні відносини припинились на початку січня 2024 року. 11 січня 2024 року вітчим позивача потрапив до орендованого житлового приміщення та виявив, що у ньому було відключене електропостачання внаслідок чого, враховуючи зимню, морозну погоду, система опалення житла розмерзлася. Відповідне розмерзання системи опалення призвело до виходу з ладу газового котла опалювання, насосу накачки води та розірвання самої системи опалення (труби, батареї). Зазначена обставина підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Також встановлено, що вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню систем опалення та водопостачання приміщень квартири АДРЕСА_3 в зв`язку із їх пошкодженням становить 33 409,00 грн, що підтверджується Висновком судового експерта Маківського М.В. № 57-24 від 29.08.2024 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження квартири АДРЕСА_3 .
09.02.2024 підрозділом дізнання відділення поліції № 1 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області було зареєстроване кримінальне провадження № 12024175530000034 за заявою позивача з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
16. 23.02.2024 дізнавачем СД ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області Бавровським О.М. відповідача було допитано в якості свідка в межах кримінального провадження № 12024175530000034, що підтверджується протоколом допиту свідка.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що стороною позивача не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності у позивача збитків та їх розміру, а також протиправності дій відповідача по відношенню до позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом -ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з нормою ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Місцевий суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача, викладені нею у позовній заяві є вимогою про стягнення збитків, що в силу приписів ч. 2 ст. 16 ЦК України є самостійним способом захисту порушеного цивільного права.
Так, при зверненні до суду з позовом про відшкодування завданих збитків необхідно довести повний склад цивільного правопорушення. У чинному законодавстві України немає однієї чіткої норми, яка б узагальнювала всі елементи повного складу цивільного правопорушення. Це поняття є результатом доктринального тлумачення окремих норм ЦК України та судової практики, зокрема практики Верховного Суду та включає в себе наявність чотирьох елементів: наявність збитків та їх розмір; протиправність поведінки боржника; причинно-наслідковий зв`язок між збитками та протиправною дією або бездіяльністю боржника та вина боржника у вчиненні протиправної дії або бездіяльності. При цьому в спорах про відшкодування завданої шкоди (стягнення збитків) на позивача покладається обов`язок щодо доказування наявності збитків та їх розміру, протиправності дій боржника та причинно-наслідкового зв`язку між наявністю збитків та діями або бездіяльністю боржника. На боржника в такому випадку покладається обов`язок довести відсутність своєї вини у заподіянні збитків.
Згідно приписів ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку, що сума орендної плати, плата за комунальні послуги та плата за викачку каналізації не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, вказане відноситься до договірних зобов`язань та, при наявності спору щодо необхідності їх сплати і мають бути захищені іншим способом захисту, а тому позивачем у цій частині обрано не правильний спосіб захисту порушеного права.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що плата за комунальні послуги за своєю природою є договірним зобов`язанням, а не збитками. Несплата за спожитий газ — це заборгованість за договором. Оскільки позивач просила стягнути збитки, а не заборгованість, суд правильно застосував ст. 22 ЦК України, вказавши на невідповідність способу захисту.
Таким чином доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.
Щодо інших понесених збитків, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що придбання нового газового котла замість пошкодженого не є такими витратами, оскільки старий газовий котел не було знищено, його було пошкоджено і він досі перебуває у власності позивача, що підтвердив свідок ОСОБА_3 . Крім того, стороною позивача не надано суду жодних належних доказів неможливості ремонту старого насосу та його реальної вартості на момент пошкодження.
Також, судом правильно встановлено, що позивач не понесла жодних фактичних витрат по відновленню систем опалення свого житлового приміщення.
Таким чином, позивачем не доведено наявність збитків ані протиправність поведінки відповідача, тому причинно-наслідкового зв`язку між вказаними обставинами немає.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом не прийнято до уваги переписку у ”Вайбері”. З рішення суду вбачається, що суд встановив, що обставини, які посилається позивач, підтверджують факт оренди та сума 5000 грн, не оспорюються сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Таким чином, переписка не є беззаперечним доказом понесення збитків та сама по собі їх не доводить.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем було прийняте майно, хоча і передача майна і не було оформлена відповідним актомоскільки Цивільним кодексом не передбачено такий документ, як обов`язковий.
Колегія суддів зазначає: хоча закон не встановлює виключної форми фіксації стану майна, згідно зі ст. 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок довести, що майно було передано в належному стані, а повернуто — в пошкодженому. Відсутність опису майна (акта) на момент заселення унеможливлює встановлення вихідного технічного стану системи опалення. Твердження позивача, що майно було гарному стані, є суб`єктивним припущенням, яке не може бути покладено в основу судового рішення. 
Главою 59 ЦК України не визначено обов`язок наймача у певний спосіб повернути майно після закінчення строку дії договору найму (оренди) житла. За таких обставин неможливо стверджувати, що відповідач своїми діями порушила приписи чинного законодавства.
Матеріалами справи не встановлено, що відповідачем порушено будь-які зобов`язання за договором найму (оренди). 
Крім того відповідні зобов`язання між позивачем та відповідачем були оговорені усно, без встановлення конкретних, закріплених письмово, умов, зокрема й щодо порядку повернення майна з найму (оренди).
Щодо посилання на те, що судом першої інстанції невраховано орендну плату, як упущену вигоду, колегія суддів зазначає, що вимоги про "упущену вигоду" не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не досліджувалися докази, надані стороною позивача, апеляційний суд зазначає, що місцевим судом було прийнято та оцінено Висновок експерта № 57-24 (п. 14), який є належним доказом. Факт поломки котла судом не заперечувався, проте саме лише існування поломки не доводить вину відповідача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка відчужила будинок у серпні 2024 року. Тому вона не понесла витрат на ремонт, а новий насос придбали нові власники. Принцип відшкодування збитків полягає у компенсації понесених або неминучих витрат. 
Таким чином, оскільки об`єкт більше не належить позивачці, вона не понесе ці витрати у майбутньому. Втрата права власності на об`єкт до моменту його відновлення анулює право на стягнення вартості такого відновлення, як збитків.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, а зводяться до незгоди з уваленим рішенням та дублюють вимоги позовної заяви.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Савченка Олега Віталійовича – залишити без задоволення.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01 квітня 2026 року.

Головуючий    Т.В. Одринська 

Судді       О.І. Обідіна 

В.П. Пікуль