РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/3626/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області №092550006703 від 11.02.2026 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області повторно розглянути ОСОБА_1 заяву про призначення пенсії від 03.02.2026 року, врахувавши до страхового стажу період роботи у російській федерації з 30.01.2013 р. по 24.05.2019 р. у повному обсязі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась до органів ПФУ з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Однак, ГУ ПФУ у Рівненській області рішенням відмовило йому у призначенні даної пенсії, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому до обрахунку страхового стажу не було включено періоди роботи в російській федерації, у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає відмову в призначенні пенсії безпідставною, оскільки на момент звернення за призначенням пенсії вона досягнула необхідного віку. Спірні періоди роботи в росії підтверджуються записами трудової книжки та довідками, а отже вона має право на пенсію по віку відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058.
З урахуванням наведеного просила суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 02.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області у відзиві на позовну заяву позовних вимог не визнає та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування даної позиції посилається на те, що відповідачем за поданими документами не зараховано до страхового стажу позивача всі періоди роботи в російській федерації згідно трудової книжки, у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Відповідач №1, належним чином повідомлений про розгляд справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, причини неможливості подання відзиву суду не повідомив. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне. 
03.02.2026 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Івано-Франківській із заявою про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).
Відповідно до пункт 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 зі змінами (далі - Порядок) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
З урахуванням зазначеного Порядку органом, що приймав рішення за заявою Позивача про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України № 1058-IV, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
За результатами розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в Рівненській області прийнято рішення №092550006703 від 11.02.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
При цьому, в рішенні зазначено про не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача в російській федерації, зокрема з 30.01.2013 по 11.12.2013, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 04.02.2013 та згідно довідок щодо стажу №390, №391, №392, №394 від 24.05.2019 року виданих СПК «Гавриловское» у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та відсутністю доказів сплати страхових внесків.
Не погоджуючись з такими діями відповідача у відмові в призначенні пенсії за віком, представник позивача звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд керується і виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІV від 09.03.2003, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 
1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років.
Оскарженим рішенням про відмову у призначенні позивачу пенсії від 11.02.2026 повідомлено, що загальний страховий стаж позивача склав 20 років 08 місяців 18 днів.
Водночас, відповідач не враховував період роботи позивача за межами України в російській федерації з 30.01.2013 р. по 11.12.2013, з 02.06.2014 по 21.04.2015, з 17.06.2015 по 30.04.2017, з 27.06.2017 по 15.05.2018, з 9.07.2018 по 24.05.2019, що складає 5 років 03 місяці 20 днів, у зв`язку з відсутністю доказів про сплату внесків до пенсійного фонду російської федерації та виходу держави-агресора із Угоди про пенсійне забезпечення.
Оцінюючи такі доводи, суд виходить з наступного.
Статтею 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з статтею 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з вимогами ст. 62 Закону №1788-XII, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою ДержкомпраціСРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, п. 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (Порядок №22-1).
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав - учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.
Аналізуючи наведені норм права, суд вказує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17 (адміністративне провадження № К/9901/24469/18).
Судом встановлено, що відповідно до відомостей трудової книжки позивач в спірні періоди працював на території російської федерації, зокрема:
30.01.2013 р. по 11.12.2013, з 02.06.2014 по 21.04.2015, з 17.06.2015 по 30.04.2017, з 27.06.2017 по 15.05.2018, з 9.07.2018 по 24.05.2019.
Щодо мотивів прийняття оскаржуваного рішення. 
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та Російською Федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації “Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн” від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди).
Таким чином, припинення участі в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення”, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, оскільки такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Записи трудової книжки позивача про спірні періоди роботи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
У спірному випадку відповідачу слід зважати на те, що у період роби позивача в російській федерації, існував правовий механізм за допомогою якого для встановлення права на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди від 13.03.1992 враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Згідно зазначеної Угоди обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
На переконання суду, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Водночас у даному випадку, орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача.
З огляду на вищевикладене та встановлені судом під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії позивача, а також зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу спірні періоди роботи на території російської федерації: 30.01.2013 по 11.12.2013, з 02.06.2014 по 21.04.2015, з 17.06.2015 по 30.04.2017, з 27.06.2017 по 15.05.2018, з 09.07.2018 по 24.05.2019.
В контексті зазначеного оскаржуване рішення підлягає скасуванню. 
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 03.02.2026 року ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (03.02.2026) вона досягла віку 62 роки 0 місяців 21 день.
Таким чином, станом на дату звернення позивач не досягла пенсійного віку, що виключає можливість повторного розгляду заяви про призначення пенсії, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 30.01.2013 р. по 11.12.2013, з 02.06.2014 по 21.04.2015, з 17.06.2015 по 30.04.2017, з 27.06.2017 по 15.05.2018, з 09.07.2018 по 24.05.2019 .
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області №092550006703 від 11.02.2026 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи у російській федерації з 30.01.2013 по 11.12.2013, з 02.06.2014 по 21.04.2015, з 17.06.2015 по 30.04.2017, з 27.06.2017 по 15.05.2018, з 09.07.2018 по 24.05.2019 роки.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати – судовий збір 665,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 27 березня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, код ЄДРПОУ 21084076)
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15,м. Івано-Франківськ,Івано-Франківська обл.,76018, код ЄДРПОУ 20551088)

Суддя       В.В. Щербаков