ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/789/26 Справа № 183/13279/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2025 року у складі судді Дубовенко І.Г.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики №б/н, за умовами якого останній отримав позику у розмірі 141750,00 грн., що еквівалентно при поверненні грошей повинно відповідати 5250,00 доларів США, та зобов`язався повернути в строк до 23 червня 2019 року. 
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики б/н від 23 травня 2019 року в розмірі 141750,00 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Оскільки ОСОБА_2 в добровільному порядку не виконував рішення суду, позивач звернувся до приватного виконавця для примусового виконання виконавчого листа у справі №183/7576/19, виданого 06 червня 2023 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Примусове стягнення грошових коштів здійснювалося приватним виконавцем Нордіо В.В. в рамках виконавчого провадження № 73344795. 
19 червня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 73344306, в якій зазначено про виконання рішення суду в повному обсязі.
Оскільки ОСОБА_2 в добровільному порядку не виконав свого обов`язку, не сплатив грошові кошти, визначені договором позики у строк до 23 червня 2019 року, та лише після його звернення з заявою про примусове виконання рішення суду, сплатив кошти 18 червня 2024 року, просив стягнути з нього інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 24 червня 2019 року по по 18 червня 2024 року у розмірі 74408,93 грн., з яких: 61633,54 грн. інфляційні втрати, 12775,39 грн. 3% річних та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних, за період з 18 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року, у розмірі 2924,32 грн.
В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для стягнення з позичальника 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики за період з 18 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 2924,32 грн. Відмовляючи у задоволенні решти позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не врахував пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та протиправно здійснив розрахунок 3 % за період після 24 лютого 2022 року. Крім того, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Що стосується нарахування інфляційних втрат за період після ухвалення судового рішення, тобто після 25 жовтня 2022 року по день повернення грошового зобов`язання 18 червня 2024 року, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час, а тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за період після ухвалення судового рішення, тобто після 25 жовтня 2022 року по день повернення грошового зобов`язання 18 червня 2024 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1  звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду в частині залишених без задоволення вимог частково скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути грошові кошти у розмірі 21669,44 грн., з яких: 16233,98 грн. - інфляційні втрати, 5435,46 грн. - 3% річних.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи. Вказує, що під час судового розгляду було встановлено, що валюту зобов?язання за договором позики від 23 травня 2019 року змінено з іноземної валюти у гривню станом на дату подання позову та рішенням суду стягнуто заявлену суму боргу саме у гривні у розмірі 141750,00 грн., а не суму боргу 5250 доларів США в еквіваленті іноземної валюти до національної станом на дату винесення рішення. Крім того, 19 вересня 2019 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 було направлено письмову вимогу про повернення основного боргу позики в сумі 141750,00 грн., що додатково підтверджує, на час звернення з позовом до суду грошове зобов?язання виражалося у гривні. Суд першої інстанції не звернув уваги на надані докази та загально відомі факти про офіційний курс валют, прийшов до помилкового висновку, що втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, тому інфляційні втрати підлягають стягненню у період з 18 червня 2021 року по 25 жовтня 2022 року. Суд першої інстанції відмовив у нарахуванні 3% річних та інфляційних втрат з 24 лютого 2022 року по 18 червня 2024 року (дата повернення грошових коштів), застосувавши положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу. Однак суд першої інстанції не врахував, що в цій справі договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов?язальні, пов?язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині залишених без задоволення вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Судом встановлено, що 23 травня 2019 року між сторонами у справі укладено договір позики №б/н, за умовами якого ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_1 у розмірі 141750,00 грн., що еквівалентно 5250,00 доларів США та зобов`язався повернути в строк до 23 червня 2019 року. 
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 свого обов`язку з повернення грошових коштів ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за укладеним договором позики №б/н від 23 травня 2019 року, який заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року, було задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 141750,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1417,50 грн.
Заочне рішення суду у справі № 183/7576/19 від 25 жовтня 2022 року набрало законної сили 25 листопада 2022 року та було пред`явлене позивачем до виконання.
Примусове стягнення грошових здійснювалося приватним виконавцем Нордіо В.В. по виконавчу провадженню № 73344795 стягувалася сума основного боргу, по виконавчу провадженню № 73344306 стягувалася сума судового збору. 
Судом встановлено, що 18 червня 2024 року, на підставі платіжної інструкції № 70715 грошові кошти у розмірі 1417,50 грн. були перераховані стягувачу, та на підставі квитанції від 18 червня 2024 року стягувачу було повернуто суму основного боргу у розмірі 141750,00 грн. 19 червня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 73344306, в якій зазначено, що на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти в сумі, достатній для повного погашення заборгованості за виконавчим документом, отже, рішення виконано в повному обсязі.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
ОСОБА_1 обрав способом захисту свого права стягнення коштів саме у валюті договору - долари США.
Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 порушив грошове зобов`язання, яке мало бути виконане в строк до 23 червня 2019 року, що зумовило ОСОБА_1 звернутися з відповідним позовом до суду. На виконання рішення суду 18 червня 2024 року ОСОБА_2 сплатив кошти в розмірі 141750 грн.
ОСОБА_1 заявлено вимогу що стягнення з відповідача у розумінні положень ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 18 червня 2021 року по 18 червня 2024 року.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Відтак, позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснений розрахунок 3 % за період після 24 лютого 2022 року.
Щодо заявлених вимог про стягнення інфляційних втрат за період з 18 червня 2021 року по 18 червня 2024 року. 
Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 300/438/18.
Оскільки предметом укладеного між сторонами договору позики від 23 травня 2019 року є грошові кошти, виражені у гривні в еквіваленті іноземної валюти (доларах США), а порядок повернення позики - частинами (з розстроченням) в грошовій одиниці України - гривні в еквіваленті до іноземної валюти - за офіційним курсом Національного банку України на дату повернення частини позики/дату платежу, і сума позики визначена позивачем у гривні в еквіваленті до іноземної валюти - за офіційним курсом Національного банку України, вимоги про стягнення інфляційних втрат за договором позики від 23 травня 2019 року за період з 18 червня 2021 року по день ухвалення судового рішення 25 жовтня 2022 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 141750 грн., задоволенню не підлягають.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Відтак, заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за період після ухвалення судового рішення, тобто після 25 жовтня 2022 року, не підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 3 % за період з 18 червня 2021 року по 23 лютого 2023 року у розмірі 2924,32 грн. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що в цій справі договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов?язальні, пов?язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, є безпідставними, оскільки особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст.14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22). Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 березня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна